Вісник Львівського університету. Серія географічна
Проблематика: природничо-географічні науки: географія ґрунтів, біогеографія, геоморфологія, палеогеографія, фізична географія, ландшафтознавство, а також економічна та соціальна географії, географія туризму, охорона природи, гео- та соціоекологія тощо. "Вісник Львівського університету. Cерія географічна" належить до наукових фахових видань України категорії Б (02.07.2020), в яких можуть публікуватися статті за спеціальностями: 103 Науки про землю; 106 Географія Індексується у наукометричних базах даних IndexCopernicus, CrossRefDatabase, GoogleScholar, Ulrichsweb (Ulrich’sPeriodicalsDirectory), OpenUkrainianCitationIndex, Dimensions, WorldCat.
Авторські права Автори залишають за собою право на авторство своєї роботи та передають журналу право першої публікації цієї праці на умовах ліцензії Creative Commons “Із зазначенням авторства – 4.0 міжнародна” (CC BY 4.0), котра дозволяє іншим особам розповсюджу­вати опубліковану статтю з обов’язковим посиланням на авторів оригінальної роботи та її першу публікацію у цьому журналі. Конфлікт інтересів Усі автори поданого рукопису повинні визнати та розкрити будь-який існуючий конфлікт інтересів або потенційний конфлікт інтересів, що може спотворити їхню роботу та упереджено представляти результати на користь або проти однієї речі, людини чи групи порівняно з іншою, як правило, несправедливим чином. Псевдонауковість У дослідженні необхідно уникати проявів псевдонауки (Research Misconduct), що включає сфабрикування, фальсифікацію даних, плагіат та неетичне поводження з суб'єктами дослідження, а разом із рукописом слід подавати спеціальну заяву з цього приводу. "Research Misconduct" означає будь-які дії, які передбачають цілеспрямоване маніпулювання науковим записом таким чином, щоб він більше не відображав спостережувану правду чи неправильне поводження з суб'єктами дослідження. Якщо редакція підозрює авторів чи рецензентів публікацій та неопублікованих робіт у вчиненні ними псевдонаукових дій, вона може попросити роботодавців авторів чи рецензентів або інший відповідний орган розслідувати цю справу, або вона може провести розслідування самостійно. Редакція зробить усі розумні спроби отримати прийнятне рішення проблеми.
КАФЕДРА ГЕОЕКОЛОГІЇ І ФІЗИЧНОЇ ГЕОГРАФІЇ ЛЬВІВСЬКОГО УНІВЕРСИТЕТУ ПРОТЯГОМ ВОЄННОГО ДЕСЯТИЛІТТЯ (2014–2024): ЛАНДШАФТНІ ДОСЛІДЖЕННЯ В УМОВАХ НОВОГО ГЛОБАЛЬНОГО БЕЗПОРЯДКУ
Кафедра, що створилася у 1944 р., спеціалізується на геоекології (ландшафтній екології, ландшафтознавстві) як міждисциплінарній науці про географічні комплекси, зокрема ландшафти. Тепер на ній працює 19 осіб, з яких дев’ять – науково-педагогічні працівники, котрі мають звання або на посадах, доцентів. Окрім геоекології, доценти кафедри спеціалізуються головно на геоматиці, географічній освіті, гідрології, кліматології та регіональній фізичній географії. При кафедрі функціонують Розтоцький ландшафтно-геофізичний стаціонар (з 1968 р.) та Чорногірський географічний стаціонар (з 1978 р.), а також лабораторії ландшафтного моніторингу та геоінформаційних технологій і ландшафтного планування. Ландшафт розуміємо як суспільно-природну систему – ділянку суходолу, диференційовану в геопросторі та часі, яку досліджують з огляду на поєднання різноманітних фізичних, біотичних і суспільних структур та процесів. Дослідження ландшафту останнього десятиліття орієнтуються на виклики поточної фази розвитку суспільства – ново глобального безпорядку. Цій фазі притаманна інтенсифікація конфліктів, зокрема воєн, зумовлених геополітичним переформатуванням, а також швидкою зміною глобального клімату. Отже, протягом останнього десятиліття працівники кафедри проводили дослідження, пов’язані з адаптацією ландшафтів до зміни клімату, суспільних трансформацій і війни. За цей час було захищено одну докторську та три кандидатські дисертації, опубліковані монографії та численні наукові статті у фахових журналах і збірниках, зокрема з високим міжнародним рейтингом. Протягом 2020–22 рр. був реалізований проєкт “Моделювання стратегій менеджменту лісових ландшафтів Карпат за сценаріями зміни клімату”, в основі якого моделювання перспективної (до 2260 р.) ландшафтної сукцесії за різними сценаріями менеджменту, зміни клімату та природних дистурбацій. Протягом 2021–22 рр. виконали проєкт “Міська блакитна і зелена інфраструктура на Сході та Заході Європи”, в рамках якого опитали респондентів у Вірменії, Грузії й України щодо зелених зон їхніх міст. Це дало змогу розробити рекомендації щодо вдосконалення зелених зон. Протягом 2024 р., у рамках проєкту “Повоєнна екологічна реставрація України” дослідили вплив російського вторгнення на екосистемні послуги північно-західної частини Київської області. Неоціненну роль у таких дослідженнях відіграла міжнародна співпраця.
Copyright (c) 2025 Вісник Львівського університету. Серія географічна http://creativecommons.org/licenses/by/4.0
КАЛЕНИК ГЕРЕНЧУК (1904–1984) ЯК ГЕОЕКОЛОГ
Каленик Геренчук розпочав наукову кар’єру як економіко-географ, захистив кандидатську та докторську дисертації з геоморфології, але другу половину життя присвятив геоекології – між дисциплінарній науці про географічні комплекси, яку в СРСР називали комплексною географією або ландшафтознавством. Він працював на посадах завідувача кафедр фізичної географії у Ростовському, Чернівецькому та Львівському університетах, але саме у Львові створив впливовий центр ландшафтних досліджень. К. Геренчук належав до природничої “геоморфологічної” школи, яка трактувала ландшафт як природний територіальний комплекс і першочергову увагу звертала на літогенні властивості суходолу. Отож К. Геренчук значну увагу приділяв методології ландшафтознавства та географії загалом. Він долучився до вивчення ієрархічної організації просторових ландшафтних одиниць, їхнього картування та кількісної характеристики. На Розтоцькому ландшафтно-геофізичному стаціонарі він започаткував моніторингові дослідження динаміки ландшафту, і загалом скептично ставився до концептуалізацій, які не опиралися на конкретний емпіричний матеріал. К. Геренчук був прибічником єдиної суспільно-природної “комплексної” географії, яку тепер називаємо інтегрованою геоекологією, і наголошував на цьому у своїх підручнику і навчальних посібниках. Він відомий як автор і редактор колективних довідково-наукових монографій з природничої географії Українських Карпат і семи західних областей України. Наукова спадщина К. Геренчука є цінною і потребує подальшого розвитку.
ПРОФЕСОР ГАВРИЛО МІЛЛЕР: ДО 90-РІЧЧЯ ВІД ДНЯ НАРОДЖЕННЯ
Розглянуто головні історичні віхи доктора географічних наук, професора, завідувача кафедри фізичної географії (1974–1994), декана географічного факультету (1976–1984) Гаврила (Габора-Артура) Міллера. Гаврило Міллер є засновником гірського ландшафтознавства, відомим вченим, що зробив значний внесок у розуміння закономірностей динаміки і розвитку гірських ландшафтних комплексів, прогнозування їх станів, експертизи станів із різними варіантами антропогенних модифікацій. Професор є розробником основ гірського ландшафтознавства, встановив закономірності генезису структури і динаміки гірських ландшафтів, розробив методику картографування гірських територій, започаткував низку прикладних напрямів у ландшафтознавстві. Ним обґрунтовано концепцію структурної ієрархії, пульсаційного розвитку, віку та умов стабілізації гірських ландшафтів, введено нову одиницю ландшафтного картографування у горах – ландшафтна стрія. Гаврило Міллер є одним із фундаторів Львівської школи ландшафтознавства. Він ініціює придбання та створення Чорногірського географічного стаціонару та проведення на його базі ландшафтних досліджень. Професор є автором понад 100 наукових, науково-популярних та енциклопедичних праць, зокрема монографії “Ландшафтні дослідження гірських і передгірних територій” (1974). Гаврило Міллер підготував десятьох кандидатів географічних наук.
ОЛЕГ ФЕДІРКО – МАЕСТРО ЛАНДШАФТОЗНАВСТВА Й ПОШАНОВУВАЧ КАРПАТ І СЛОВА…
Розглянуто головні історичні віхи кандидата географічних наук, доцента кафедри фізичної географії Олега Федірка (1954–2011). У 1976 р. закінчив навчання на географічному факультеті Львівського державного університету імені Івана Франка. На кафедрі фізичної географії відбулося його професійне наукове і педагогічне становлення. У 1984–1987 рр. він навчався в аспірантурі, а в 1993–1996 рр. – докторантурі Львівського університету. Олег Федірко в різні роки працював на посадах старшого лаборанта, асистента і доцента кафедри фізичної географії. Був багаторічним членом спеціалізованої вченої ради К.35.051.05 у Львівському університеті, активним учасником у громадському житті Університету, членом профкому, вченим секретарем Львівського відділення Географічного товариства Української РСР, заступником голови секції географії Наукового товариства імені Т. Шевченка, керівником географічного гуртка Малої академії наук. Автор понад 60 наукових робіт з актуальних теоретичних, методичних і прикладних питань фізичної географії і ландшафтознавства. Досліджував карпатські ландшафти з позиції їхньої еволюції та екології, вивчав проблеми ландшафтного картографування природоохоронних територій.
БАГАТСТВО І ТРАДИЦІЇ НАЦІОНАЛЬНОЇ КУХНІ УКРАЇНЦІВ
Висвітлено багатство та розмаїття національної кухні українців, що формувалася упродовж декількох століть під впливом природно-кліматичних умов, історичного розвитку та співіснування різних культур, мов і традицій, його звичаїв, смаків та умов життя. Розглянуто основні продукти харчування, традиційні страви, а також специфіку кулінарних традицій різних етнографічних регіонів України. Особливу увагу приділено символічному значенню деяких страв, таких як український борщ, бринза, банош, вареники, голубці, кулеша, пампушки, сало та інші, що стали невід’ємною частиною культурної спадщини українців. Зроблено акцент на розвитку оздоровчого харчування, унаслідок введення у традиційні страви інноваційних інгредієнтів (нетрадиційної сировини рослинного походження, біологічно-активних добавок та ін.), що дало поштовх для розвитку принципово нових напрямів харчування для потребуючих верств населення – функціонального, профілактичного, дієтичного, геродієтичного, дитячого, спеціалізованого та ін. Підкреслено зростаючу популярність української національної кухні в сучасному світі, а також розвиток гастрономічного туризму та інноваційних підходів до харчування.
СУСПІЛЬНО-ГЕОГРАФІЧНИЙ АНАЛІЗ РОЗСЕЛЕНСЬКИХ ДИСПРОПОРЦІЙ У ДНІСТРОВСЬКОМУ РАЙОНІ ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ ВНАСЛІДОК РЕФОРМИ АТУ
Розглянуто особливості просторового поділу населення, відмінності між громадами новоствореного в ході адміністративно-територіальної реформи Дністровського району Чернівецької області за основними демографічними показниками за період 1979–2021 рр. Проведено аналіз, щоб з’ясувати нерівномірність розвитку громад, особливості розподілу населення у районі та визначити громади, які потребують пріоритетної уваги при плануванні регіонального розвитку. Виявлено просторово- демографічні закономірності та тенденції розвитку району. Застосовано офіційні статистичні дані Головного управління статистики у Чернівецькій області та порталу “Децентралізація” за період 1979–2021 рр. Статистичну інформацію опрацьовано та описано, на основі отриманих результатів складено низку карт у середовищі QGIS. Отримані карти відображають особливості розподілу населення Дністровського району на рівні об’єднаних громад, чисельність населення, густоту населення, розподіл на сільські та міські, темпи зростання чисельності, пересічну відстань між населеними пунктами. Встановлено, що понад 70 % населення нового району зосереджено у п’яти найбільших громадах, тоді як інші громади значно менш заселені. Населення розміщується у міських громадах, найбільш компактно в Новодністровській і Хотинській громадах та її околицях. Периферійні сільські громади малозаселені. Динаміка чисельності населення є негативною: 1979–2021 рр. зростання чисельності зафіксовано лише в м. Новодністровськ. У Кельменецькій та Лівинецькій громадах виявлено високі темпи депопуляції. В районі простежуються відчутні демографічні проблеми, у всіх громадах спостерігається скорочення населення та селищна Кельменецька громада, не зважаючи на статус адміністративного центру району, стикається зі скороченням населення та низькими демографічними показниками. Отримані результати можуть бути використані для оптимізації територіальної організації розселення та підготовки рекомендацій з просторового планування.
ДО ПРОБЛЕМИ КОНЦЕПТУАЛІЗАЦІЇ ПОНЯТТЯ “ГЕОГРАФІЧНА АДАПТИВНІСТЬ”
З’ясовано актуальність дослідження поняття “географічна адаптивність” (геоадаптивність), яка зумовлена недостатньо опрацьованою в географічних текстах проблемою термінологізації процесів пристосування соціоприродних систем до довкілля. Концептуальним об’єктом дослідження обрано поняття “адаптивність” та географічні контексти його вжитку. Розкрито мету дослідження, яка полягає в означенні поняття “геоадаптивність”, з’ясуванні напрямів його концептуалізації. Еволюцію змісту поняття “геоадаптивність” простежено від концепції географічного детермінізму Античності до системної методології сучасної науки. Із використанням методу лексико-семантичного поля проаналізовано синонімний, антонімний та опосередковано асоціятивний ряди поняття “адаптивність”, що представлені і питомими термінами, і чужомовними запозиками. Наголошено на нечіткості (розмитості) понять на означування здатності пристосування соціоприродних систем до мінливих зовнішніх умов. Висновано, що різнотлумачення процесів адаптивності зумовлює потребу запровадження і концептуалізації поняття “геоадаптивність”. Запропоновано перший варіант дефініції поняття “геоадаптивність” як здатність природно-суспільних систем пристосовуватися до структурних і функційних змін, що забезпечують збереженість та ефективність їх функціювання. Акцентовано, що адаптивність геосистеми є наслідком її самоорганізації. Наведено приклади суспільно-географічної концептуалізації поняття “геоадаптивність”. Зокрема, розкрито сутність концепції відповідності просторової структури обласної системи розселення до просторової структури обласного господарського комплексу та її розширення на геопросторову організацію інших сфер життєдіяльності людини. Наголошено на зростанні гнучкості суспільних геосистем у процесі технологійного розвитку виробництва, цифровізації усіх сфер життя. Виявлено, що в умовах глобалізації суспільних процесів відповідником терміносполуки гнучка територіальна організація стає географічна диверсифікація. Наголошено на потребі географічної концептуалізації поняття “стійкий (збалансований, рівноважний, життєздатний, самопідтримуваний) розвиток” на засадах системної взаємодії соціуму, природи та економіки. Щоб усунути нечіткість поняття “геоадаптивність”, визначено такі напрями його подальшої логічної, лінґвістичної та математико-статистичної формалізації: логічне упорядкування за допомогою поняттєво-термінних систем, кодифікація термінів у словниках, використання індексного методу для визначення відносної зміни явищ, зображених взаємопов’язаними показниками. Висновано, що змістове узагальнення процесів пристосування геосистем до мінливих умов довкілля та зміни внутрішньокомпонентних взаємовідношень через запровадження поняття “геоадаптивність”, важливе і в теоретичному сенсі (гіпотеза адаптивної географії), і в прикладних наукових дослідженнях.
ТЕОРЕТИКО-МЕТОДОЛОГІЧНІ І ПРИКЛАДНІ ПІДСТАВИ ЗАПРОВАДЖЕННЯ ОСВІТНЬО-ПРОФЕСІЙНОЇ ПРОГРАМИ “ІНТЕГРОВАНИЙ РОЗВИТОК ГРОМАД І ТЕРИТОРІЙ” ЗА СПЕЦІАЛЬНІСТЮ “ГЕОГРАФІЯ ТА РЕГІОНАЛЬНІ СТУДІЇ”
Обґрунтовано доцільність запровадження за спеціальністю С6 “Географія та регіональні студії” галузі знань С “Соціальні науки, журналістика та інформація” освітньо-професійної програми “Інтегрований розвиток громад і територій” для другого (магістерського) рівня вищої освіти. Розкрито мету освітньо-професійної програми, що полягає в підготовці фахівців, здатних здійснювати цілісний розвиток громад і територій з урахуванням конкурентних переваг та застосуванням сучасних підходів до територіального планування. Наголошено на потребі формування теоретичних знань і практичних навичок, необхідних для моніторингу й оцінювання розвитку громад і територій, розроблення ефективних стратегій місцевого / регіонального розвитку, особливо в контексті підготовки України до вступу та інтеграції до ЄС і її післявоєнного відновлення. Висвітлено філософський, загальнонауковий і суспільно-географічний зміст поняття розвиток. Проаналізовано поняттєво-термінний апарат ОПП “Інтегрований розвиток громад і територій”. Зокрема, розкрито сутність таких міждисциплінарних понять: інтегрований розвиток, комплексний розвиток, система чинників територіального розвитку, територіальна привабливість, територіальний капітал, територіальний потенціал, спроможність територіальної громади, стійкість територіальної громади, смарт-спеціалізація території. Проаналізовано структуру освітньо-професійної програми “Інтегрований розвиток громад і територій” з акцентом на компетентності спеціального характеру, програмові результати навчання. Подано проєкт навчального плану освітньо-професійної програми “Інтегрований розвиток громад і територій” із переліком нормативних та вибіркових компонентів. З’ясовано прикладний характер освітньо-професійної програми, що передбачає співпрацю з науково-дослідними установами, аналітичними центрами і територіальними громадами щодо розроблення стратегій і конкретних планів розвитку громад і територій.
ДЕРНОВІ ҐРУНТИ (FLUVIC GLEYIC ARENOSOLS) НА АЛЮВІАЛЬНИХ ВІДКЛАДАХ У МЕЖАХ КАРПАТСЬКОГО БІОСФЕРНОГО ЗАПОВІДНИКА
Дослідження ґрунтів заповідних територій має важливе значення. Вивчення дернових ґрунтів, які сформувалися на алювіальних відкладах у межах Широколужанського природоохоронного науково-дослідного відділення (ПОНДВ) Карпатського біосферного заповідника, є новим і актуальним на цій території, оскільки вони тут мало вивчалися. Метою дослідження є вивчення морфологічної будови і фізико-хімічних властивостей дернових ґрунтів у межах Широколужанського ПОНДВ. Об’єктом дослідження є дернові ґрунти на алювіальних відкладах, а предметом – морфологічні особливості будови генетичного профілю і фізико-хімічні властивості цих ґрунтів. Дернові ґрунти на алювіальних відкладах у межах Широколужанського ПОНДВ займають площу 16,4 га або 0,2 %. Вони поширені в понижених формах рельєфу. Серед даних ґрунтів у межах відділення найбільш поширеними є дернові розвинуті глибокі глеюваті, незначні площі займають дернові слаборозвинуті глеюваті й дернові малопотужні глеюваті ґрунти. Особливість їх формування пов’язана з близьким рівнем залягання ґрунтових вод і слабким стоком, а також періодичним накопиченням дрібнозему, піску, хряща в результаті паводкового режиму гірських потоків. Ґрунтотворною породою є алювіальні відклади (галька, пісок). У подібних умовах під трав’яною рослинністю інтенсивно розвивається дерновий процес, який супроводжується накопиченням органічної речовини, а разом з тим – Нітрогену і зольних елементів у верхніх горизонтах ґрунту. Морфологічна будова цих ґрунтів різниться: відмінності проявляються у потужності ґрунтових профілів і горизонтів, щебенюватості, забарвленні, вологості, структурі, наявності новоутворень і включень. Вони характеризуються і слаборозвинутим, і повнорозвинутим ґрунтовим профілем. Усі ці ґрунти мають відносно малий вік і є найбільш молодими на території дослідження. Структура змінюється вниз за профілем від зернисто-грудкуватої, горіхувато-грудкуватої, грудкуватої до брилисто-призматичної. Щебенюватість обумовлена наявністю у профілі обкатаної гальки, галечника і дрібного каміння, вміст яких з глибиною збільшується від 15 до 30 %, а потім зменшується до 20 %. Фізико-хімічні властивості також різняться: відмінності проявляються у гранулометричну складі, щебенюватості, показнику рН сольового, вмісту гумусу і обмінних основ. Зокрема, гранулометричний склад у досліджуваних ґрунтах є важкосуглинковий та середньосуглинковий. Кислотність змінюється вниз по профілю від слабо- до сильнокислої до нейтральної. Вміст гумусу змінюється вниз по профілю від 7,61 до 0,83 %. Сума обмінних основ також зменшується від 7,25 до 3,15 ммоль/100 г ґрунту. Лісовирощувальні властивості цих ґрунтів змінюються від доволі високих до невисоких. У сільськогосподарських цілях їх можна використовувати під сінокоси та пасовища.
SOCIO-GEOGRAPHICAL ANALYSIS OF THE URBANIZATION PROCESSES IN CHERNIVTSI REGION UNDER CURRENT CONDITIONS
The article presents a retrospective analysis of the development of urbanization processes in Ukraine’s smallest administrative region – Chernivtsi Region. It examines changes in the population of urban settlements over time and their spatial characteristics, both at the regional level and within newly established districts. Using the Zipf-Medvedkov rule, it was found that distinct suburbanization processes are occurring around the regional center. Overall, the city of Chernivtsi exerts a demographic pressure of 250 people per square kilometer on nearly all settlements of the district bearing the same name, with 13 communities located within its active zone of influence. Suburbanization is observed in the suburban settlements of Chahor, Velykyi Kuchuriv, Kamianka, Mamaivtsi, and Ostritsa. Notably, these suburbanization processes are closely linked to the transportation network and extend predominantly to the west, south, and southeast. Therefore, there is a pressing need for a more detailed study of suburbanization processes around the regional center. In contrast to Chernivtsi District, the other two districts show an almost ideal rank-size distribution in their urban settlement systems. Among the challenges observed in the course of urbanization processes in the region, the following should be highlighted. Demographic challenges are manifested in depopulation trends and a consequent decline in the number of residents. Therefore, an increase in the proportion of urban residents is only possible through migration. Economic and political challenges are related to the war in the country and the resulting economic difficulties. As a result, there is a risk of emigration and a decline in quality of life. Legislative challenges arise from the reclassification of certain urban settlements to lower status, which not only reduces urbanization indicators but also creates a number of issues related to planning the development of local communities.
ГЕОМОРФОЛОГО-ГІДРОЛОГІЧНІ ТА ПРИРОДООХОРОННІ ПЕРЕДУМОВИ ФОРМУВАННЯ ЛОКАЛЬНОЇ ЕКОМЕРЕЖІ ТА ЇЇ РЕКРЕАЦІЙНО-ТУРИСТИЧНОГО ПОТЕНЦІАЛУ (НА ПРИКЛАДІ ЛЬВІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ТЕРИТОРІАЛЬНОЇ ГРОМАДИ)
Представлено аналіз і оцінку природничих і заповідних факторів для потреб планування локальної екомережі Львівської міської територіальної громади (МТГ). Проаналізовано роль геоморфологічного і гідрографічного чинників, а також геопросторової ситуації заповідних об’єктів і територій у формуванні базових елементів локальної екомережі. На основі картографічних моделей природничого комплексу та природоохоронних об’єктів запропоновано траєкторію регіональних і локальних екокоридорів як складових екомережі Львівської МТГ. Розглянуто сучасний стан і перспективи розвитку рекреації і туризму в зеленій зоні громади та в планованій екомережі зокрема. Зазначено основні підходи і принципи організації рекреації і туризму в окремих елементах екомережі. Особливу увагу звернено на питання охорони природи в екомережах при різних видах рекреаційно-туристичних занять. Рекомендовано спектр форм рекреації і туризму для локальної мережі Львівської МТГ в її основних зонах: урбаністичній, субурбаністичній та периферійній. Серед основних форм запропоновано: відпочинок, приязний для середовища; краєзнавчий і пізнавальний туризм; проекологічні види активного туризму, а також екотуризм.
БЕРЕЖАНСЬКЕ ЛІСОМИСЛИВСЬКЕ ГОСПОДАРСТВО: ЗАГРОЗИ ДЛЯ ЛІСІВ ТА ЗАХОДИ З ПІДВИЩЕННЯ ЇХНЬОЇ СТІЙКОСТІ
Зазначено про важливість лісомисливських господарств (ЛМГ), адже завдяки їм підтримується екологічна рівновага, забезпечується сталий розвиток територій та зберігається біорізноманіття. Подано характеристику Бережанського ЛМГ: проаналізовано лісництва, які входять до нього, обсяг заготівлі деревини, основні лісоутворюючі породи, розмір різних видів рубок, категорії лісів (природоохоронного, наукового, історико-культурного призначення; рекреаційно-оздоровчі; захисні та експлуатаційні), основні види мисливської фауни. Окреслено стан і динаміку лісового фонду господарства, що дає можливість оцінити екологічний стан лісів лісгоспу. Окреслено лісові та мисливські ресурси Бережанського ЛМГ, які охоплюють різні компоненти: деревину, недеревні продукти, біорізноманіття, водні ресурси, екосистемні послуги, а також дикі тварини, мисливські угіддя, інфраструктуру. Наведено основні завдання охорони і захисту лісів, які здійснює державна лісова охорона. Розглянуто систему заходів, які має застосовувати підприємництво, щоб попередити збитки лісовому господарству. Описано перспективи розвитку господарства. Виділяються загрози для лісів Бережанського ЛМГ, які виникають через природні та антропогенні чинники. До природних чинників належать пожежі, шкідники та хвороби лісу, зміна клімату. До антропогенних – незаконні рубки, забруднення, зміна землекористування, військова агресія росії проти України. Перечислюються основні загрози для лісів господарства, а саме: незаконні рубки, застаріла інфраструктура, нестача коштів, шкідники і хвороби лісу, низький рівень екологічної свідомості населення. Тому потрібно підвищувати стійкість лісів, їхню здатність протистояти загрозам. Вказано заходи, які можна застосовувати для підвищення стійкості лісів. Щоб зберегти ліси Бережанського ЛМГ треба створити різновікові ліси з природним складом порід, змінити методи ведення лісового господарства (використовувати методи рубки, які сприяють природному відновленню лісів), вести боротьбу з незаконною рубкою, захищати ліси від забруднення, відновлювати ліси, підвищувати обізнаність населення, проводити наукові дослідження, а також співпрацювати з іншими країнами щодо збереження лісів. Подано рисунки, які характеризують ліси господарства.
ЕКОЛОГО-ГЕОГРАФІЧНІ АСПЕКТИ РОЗВИТКУ МІСТА ДУБЛЯНИ ЛЬВІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ТЕРИТОРІАЛЬНОЇ ГРОМАДИ
Львівської міської територіальної громади. В цьому ракурсі охарактеризовано основні поняття еколого-географічних аспектів розвитку міста. Подано коротку загальну характеристику міста, яке розташоване за 6 км на північний схід від Львова над р. Яричівка, лівою притокою р. Полтва. Окремі ділянки Дублян мають усталені назви – “Торфи”, “Підлужки”, “Пісок”, “Корчуняк”, “Малиняк”, “Полігон”, “Військова”, “Карвати”. У місті сьогодні встановлено станцію моніторингу атмосферного повітря. Станом на 2020 р. стан повітряного басейну міста є задовільним, проте кількість шкідливих викидів у Львівській області, як і загалом по Україні, лише зростає, що безумовно впливає й на стан повітряного басейну Дублян. Водна інфраструктура представлена водопровідно-каналізаційною мережею міста. Великою проблемою є постійні аварії на зношеному водогоні, через що місто періодично залишається без водопостачання. Водопровід Стронятин-Дубляни прокладений у 1986 р., частина якого протяжністю 2,2 км складається зі стальних труб, які знаходяться у вкрай незадовільному стані. Вивезення сміття для Дублян є проблемним, оскільки Грибовицьке сміттєзвалище, яке експлуатується з 1959 р. й обслуговувалося ЛКП “Збиранка”, за рішенням суду від 2016 р., було закрите. Місцевість міста, особливо на його околицях, значною мірою, засмічена побутовими відходами. Великою проблемою є гудронові озера на околицях міста в урочищі “Карвати”. Тут є три каскадних озера кислих гудронів та, утворений внаслідок переливу озер, струмок. Ще одним джерелом забруднення підземних вод є свиноферма, що знаходиться у сусідньому до Дублян селі – Гряда. Власники свиноферми зливають відходи прямо в поля, річки, ставки, звідки, ті так чи інакше, попадають у підземні води. Стратегічне еколого-географічне бачення Дублян визначає його, як підльвівське екологічно-безпечне місто з розвиненою економікою, відносно високим рівнем життя місцевих жителів, з розвиненою інфраструктурою, сучасним автотранспортом, європейськими стандартами управління, водночас є потужним науково-освітнім центром.
ТРАВЕРТИНИ БАСЕЙНУ РІЧКИ ЗУБРИ: ГЕНЕЗА, СУЧАСНИЙ СТАН ТА ПЕРСПЕКТИВИ ОХОРОНИ
Комплексно вивчено поклади травертинів у басейні р. Зубри та пов’язані з ними біотопи. Такі дослідження провадилися уперше. Всього було обстежено понад десять потоків – від витоків Зубри у м. Львові до її впадіння у Дністер між с. Устя та Розвадів. Поширення травертинів має спорадичний характер та було зафіксовано лише у восьми локаціях: с. Зубра, с. Кротошин Львівського району та с. Бродки і с. Поляни Стрийського р-ну Львівської області, з яких одна цілковито втрачена через господарську діяльність людини, чотири – інактивовані, три – активні та знаходяться на ініціальній стадії свого розвитку. Встановлено, що досліджувані відклади диференціюються за генезою та структурно-текстурними ознаками. Вони репрезентовані головно ініціальною, річковою (флювіальною) та болотною (палюдальною) формами туфоутворення. За архітектонікою літофацій перша модель представлена слабкоструктурованими мікробіолітами, друга – нервоїдними та філоїдними макродетритовими фітолітами, а також талоїдними бріолітами, тоді як третя – фітогермами та мікродетритовими фітолітами. Діагностика сучасного стану досліджуваних травертинів показала, що всі вони є помітно трансформовані діяльністю людини. Половина з них є цілковито інактивована та виключена з процесів туфонагромадження, а інша – активна, але знаходиться на ініціальному етапі свого розвитку через значний тривалий антропогенний пресинг (каптування, облаштування бетонних резервуарів, розчистка русел тощо). Найціннішим у природоохоронному контексті є дві ділянки. Перша – з палюдальними травертинами на місці давнього карбонатного болота, заслуговує на надання статусу геологічної пам’ятки природи місцевого значення “Кам’яне багно”. Особливістю травертинових утворень є наявність у них численних залізистих стяжінь, які трактуються нами як болотні залізні руди. Тут можна виділити дві основні літофації: фітогермальну (каркасну) та детритову. Друга – з активним травертиновим бріолітовим каскадом, розташована у залісненому ярі, є перспективним ландшафтним заказником місцевого значення “Полянська дебра”.
ОЦІНКА ЧИННИКІВ, ЩО ВПЛИВАЮТЬ НА ОРГАНІЗАЦІЮ САМОДІЯЛЬНИХ ПОДОРОЖЕЙ УКРАЇНОЮ В УМОВАХ ВІЙНИ
Самодіяльний туризм в Україні став особливо актуальним в умовах війни, коли обмеження на міжнародні подорожі та складна економічна ситуація змусили багатьох українців акцентуватися на внутрішньому туризмі. Самодіяльний зміст подорожі дозволяє мандрівникам самостійно планувати свої поїздки, обираючи менш популярні та маловідомі напрями, що відкриває нові можливості для відпочинку в Україні. Такий туризм сприяє розвитку місцевих громад, оскільки туристи витрачають кошти на місцеве житло, харчування та екскурсії, що важливо для підтримки малого бізнесу в умовах економічної нестабільності. Самодіяльний туризм також дозволяє зберегти гнучкість в організації подорожей. Мандрівники можуть адаптувати свої маршрути залежно від ситуації в країні, що робить такі подорожі менш ризикованими та більш доступними, ніж організовані тури через агентства. Крім того, самодіяльний туризм має важливий психологічний аспект: він допомагає відновити емоційний стан мандрівників, даючи можливість зняти стрес і зануритись у нові враження у межах рідної країни. У зонах бойових дій та в районах, наближених до них, існують серйозні ризики, пов’язані з насильством, обстрілами, вибухами, військовими діями та іншими небезпечними чинниками. Наприклад, у таких зонах можуть бути мінні поля, руйнування інфраструктури, відсутність медичної допомоги, а також загроза для цивільного населення. Усе це робить такі території надзвичайно небезпечними для відвідування. Туристи, знаючи про можливі загрози, часто відмовляються від подорожей, навіть якщо вони не потрапляють безпосередньо в зону конфлікту. Наші дослідження показують також ставлення до подорожей різними регіонами та відповідні причини. Отож самодіяльний туризм є не лише способом відпочинку, а й важливим інструментом підтримки економіки, збереження національної культури та забезпечення емоційного відновлення під час складного періоду для країни.
Присвячено 90-річчю від дня народження видатного українського вченого Олега Шаблія – багаторічного завідувача кафедри економічної і соціальної географії ЛНУ ім. Івана Франка та почесного діяча численних наукових товариств. У дописі вшановується пам’ять професора та підкреслюється вагомість його інтелектуальної спадщини, яку продовжують розвивати численні учні та колеги.