Вісник Львівського університету. Серія географічна
Проблематика: природничо-географічні науки: географія ґрунтів, біогеографія, геоморфологія, палеогеографія, фізична географія, ландшафтознавство, а також економічна та соціальна географії, географія туризму, охорона природи, гео- та соціоекологія тощо. "Вісник Львівського університету. Cерія географічна" належить до наукових фахових видань України категорії Б (02.07.2020), в яких можуть публікуватися статті за спеціальностями: 103 Науки про землю; 106 Географія Індексується у наукометричних базах даних IndexCopernicus, CrossRefDatabase, GoogleScholar, Ulrichsweb (Ulrich’sPeriodicalsDirectory), OpenUkrainianCitationIndex, Dimensions, WorldCat.
Авторські права Автори залишають за собою право на авторство своєї роботи та передають журналу право першої публікації цієї праці на умовах ліцензії Creative Commons “Із зазначенням авторства – 4.0 міжнародна” (CC BY 4.0), котра дозволяє іншим особам розповсюджу­вати опубліковану статтю з обов’язковим посиланням на авторів оригінальної роботи та її першу публікацію у цьому журналі. Конфлікт інтересів Усі автори поданого рукопису повинні визнати та розкрити будь-який існуючий конфлікт інтересів або потенційний конфлікт інтересів, що може спотворити їхню роботу та упереджено представляти результати на користь або проти однієї речі, людини чи групи порівняно з іншою, як правило, несправедливим чином. Псевдонауковість У дослідженні необхідно уникати проявів псевдонауки (Research Misconduct), що включає сфабрикування, фальсифікацію даних, плагіат та неетичне поводження з суб'єктами дослідження, а разом із рукописом слід подавати спеціальну заяву з цього приводу. "Research Misconduct" означає будь-які дії, які передбачають цілеспрямоване маніпулювання науковим записом таким чином, щоб він більше не відображав спостережувану правду чи неправильне поводження з суб'єктами дослідження. Якщо редакція підозрює авторів чи рецензентів публікацій та неопублікованих робіт у вчиненні ними псевдонаукових дій, вона може попросити роботодавців авторів чи рецензентів або інший відповідний орган розслідувати цю справу, або вона може провести розслідування самостійно. Редакція зробить усі розумні спроби отримати прийнятне рішення проблеми.
Child-friendly cities: the essence of the concept and students’ participation in their planning (based on the example of Lviv Physics and Mathematics Lyceum)
This article discusses the concept of child-friendly cities and Ukraine’s part in the Child-Friendly Cities Initiative. It was launched by UNICEF in 1996 and joined by Ukraine in March 2018. About 170 Ukrainian cities applied to join the initiative; 35 were selected, and three — Bakhmut, Vinnytsia, and Lviv — received the UNICEF International Child and Youth Friendly Community Honorary Status in December 2021. Unfortunately, the implementation of the plans for the initiative approved by the governments of the three cities was interrupted by armed Russian aggression against Ukraine. One of the signs of a child-friendly city is the involvement of children in the urban planning process, i.e., child participation. An example of ensuring it can be the planning of schools in new neighborhoods and the inclusion of students in this process, which is relevant for Lviv, which is experiencing urban growth and residential construction, as well as for the cities damaged due to Russia’s full-scale invasion. Forty students from Lviv Physics and Mathematics Lyceum volunteered to complete a survey on the most general issues of creating child-friendly spaces in the city and near schools. The respondents were asked to evaluate the qualities of their school grounds and the nearby area and state their preferences. Our findings indicate similarities between the common concerns of adult and young Lviv citizens, though a few issues more typical for children are also highlighted. The students’ responses are also influenced by the particular characteristics of the school and the neighborhood it is located in. This article recommends conducting similar research in different schools to gather a wide range of opinions. The results can be useful to the school administration and the city authorities and lead to positive outcomes in creating child-friendly urban environments.
Copyright (c) 2025 Вісник Львівського університету. Серія географічна http://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Гідрологічні і гідрохімічні особливості річки Стрий (у межах Самбірського району Львівської області)
Проаналізовано гідрологічні особливості р. Стрий; вивчено екологічний стан водотоку за фізико-хімічними показниками: вмістом головних іонів, мікроелементів, специфічних забруднювальних речовин. Сьогодні гострою проблемою залишається забезпечення населення та галузей господарства водою в необхідній кількості та належної якості. Ресурси прісної води на Землі лімітовані, а неефективне використання та забруднення веде до деградації, дефіциту, виснаження і погіршення екологічного стану. Найбільшому антропогенному тиску піддаються малі річки, так як за гідро-логічними особливостями (малий об’єм стоку, незначні рівні води) вони не здатні впоратися із забруднювальними речовинами, що надходять. Тому, стоки зі сільськогосподарських угідь, промислових та комунально-побутових вод, що потрапляють у водотоки знижують їх самоочисну здатність, роблять воду непридатною для експлуатації. Водотоки Самбірського району через фізико-географічні особливості є колекторами поверхневого стоку. Понадмірне використання в господарстві води р. Стрий, що протікає територією Самбірщини, порушує природний гідрохімічний та гідро-біологічний режими, зменшує водність і глибину, річка замулюється і заростає. Екологічний стан водойми погіршується навесні та восени, дещо краща ситуація влітку та взимку, це пов’язано з додатковим надходженням забруднювальних речовин внаслідок танення снігу та випадання опадів. Виявлені закономірності дають можливість прогнозувати гідрохімічні зміни показників води в гідросистемах залежно від комплексу біотичних й абіотичних чинників та застосовувати най-ефективніші заходи щодо покращення якості води р. Стрий.
Транспортна інфраструктура в наукових дослідженнях професора Олега Шаблія
Наукова діяльність професора Олега Шаблія пов’язана з дослідженням транспорту. Розглянуто наукові публікації вченого-географа, у яких розкрито суспільно-географічні аспекти функціонування транспортної інфраструктури окремих територій Західного регіону та України загалом. Використано матеріали книги “Суспільна географія. Книга шоста: Спіраль наукового пізнання безкінечна” з оригінальним текстом, написаним у 1960–1970-х рр. Виявлено, що професор О. Шаблій активно досліджував транспортну систему Підкарпаття, зокрема її роль і місце в територіально-виробничому комплексі, вплив природних передумов, історико-економічні особливості формування, структуру транспортної мережі з аналізом залізничної, автомобільної, водної, трубопровідної, електро-транспортної. Професором було виділено транспортно-економічні зв’язки, структуру й напрями перевезень, транспортні вузли та магістралі Підкарпаття. Дослідження транспортних вузлів у межах подільських областей України з використанням математичних методів подано в рукописі 1975 р. Встановлено, що в підручнику “Соціально-економічна географія України” О. Шаблієм уперше обґрунтовано виділення чотирьох транспортно-економічних районів України. Досліджено карто-графічну спадщину О. Шаблія. Зокрема, акцентовано на його нових методичних підходах до створення карт транспортної інфраструктури в картографічному творі “Львів: комплексний атлас”. Указано на оригінальне краєзнавче дослідження професора “Село на золотому Поділлі”, у якому на основі суспільно-географічного підходу показано роль залізниці в розвитку села. Львівська суспільно-географічна школа має у своєму доробку наукові праці аспірантів професора О. Шаблія, які вивчали проблеми транспортної інфраструктури та геологістики
Морфологічні особливості ґрунтів Широколужанського ПОНДВ Карпатського біосферного заповідника
Ґрунти заповідних територій є унікальними і цінними ґрунтовими утвореннями, а їхнє вивчення має наукове, пізнавальне і природоохоронне значення. Вивчення ґрунтового покриву заповідних територій є актуальним дослідженням, так як знання їхніх властивостей дасть змогу встановити умови ґрунтоутворення у гірських районах та започаткувати їх моніторингові дослідження. Метою дослідження є вивчення морфологічної будови ґрунтів у межах Широколужанського природоохорон-ного науково-дослідного відділення Карпатського біосферного заповідника, що сформовані на схилах із різною крутизною та абсолютною висотою, вирізняються ґрунтотворними породами і рослинним покривом. Об’єктом дослідження є ґрунти цього відділення, які виникли під різними ґрунтотворними породами і фітоценозами, а предметом – морфологічні особливості будови генетичного профілю ґрунтів різних типів. На основі польових досліджень вивчено морфологічні особливості буроземів гірсько-лісових холодного, помірно-холодного і прохолодного поясів, дерново-буроземних ґрунтів помірно-холодного поясу і дернових глеюватих ґрунтів на давньоалювіальних відкладах. Описано морфологічну будову досліджуваних ґрунтів у різних природних умовах, що вплинули на їх морфометричні характе-ристики. Головну увагу акцентовано на дослідженні лісової підстилки, потужності, забарвлення, складення, гранулометричного складу, структури, скелетності і включень генетичних горизонтів. Виявлено головні відмінності у морфологічній будові ґрунтів залежно від абсолютної висоти розташування, ґрунтотворної породи та видового складу рослинного покриву. У морфологічній будові ґрунтів спостережено відмінності в потужності і диференціації ґрунтового профілю, складі ґрунтотворних порід, потужності лісової підстилки і дернини, гумусових горизонтів та їхньому гранулометричному складі, структурі і складенні, а також глибині поширення коріння, забарвленні, кількості щебенюватого матеріалу. Результати досліджень можна використовувати для удосконалення класифікації та діагностики буроземів, дерново-буроземних та дернових глеюватих ґрунтів, а також коригування матеріалів ґрунтових обстежень заповідної території.
Динаміка нітратного забруднення ґрунтових вод села Татаринів Львівського району Львівської області
Проаналізовано динаміку нітратного забруднення ґрунтових вод с. Татаринів Львівського району Львівської області. Ґрунти, які переважають у межах території досліджень характеризуються суглинковим гранулометричним складом, це свідчить про високу вбирну здатність, накопичення нітратів у ґрунтах із подальшим їх винесенням у ґрунтові води. Для визначення вмісту нітратів у ґрунтових водах нами проведено різночасові польові дослідження у 25 пробах води відібраної з приватних криниць у лютому 2020 р. та у травні 2023 р. Вимірювання вмісту нітратів здійснено за допомогою акредитованого нітратоміра Н-405. Отримані результати досліджень у межах с. Татаринів свідчать про значне збільшення нітратного забруднення ґрунтових вод у приватних криницях у 2023 р. порівняно з 2020 р. Зокрема, у 2020 р. перевищення гранично-допустимої концентрації (ГДК) не зафіксовано, показники вмісту нітратів коливалися в межах 2,4–47,5 мг/дм³. У трьох криницях показник був наближений до ГДК і становив понад 40 мг/дм³. У результаті проведених досліджень у 2023 р. виявлено, що концентрація нітратів у ґрунтових водах населеного пункту коливалася від 1,9 до 130,2 мг/дм3, з 25 проаналізованих проб у шістьох випадках уміст нітратів перевищував значення ГДК – 50 мг/дм3. Нами встановлено, що висока концентрація нітратів у ґрунтових водах обумовлена порушенням санітарних норм, а саме розташування криниць у межах господарських дворів поруч вигрібних ям, хлівів, місць зберігання мінеральних добрив. Сорок чотири відсотки власників криниць скаржилися на якість води. Вони вказували на такі проблеми: високий вміст осаду у воді, жовтуватість, каламутність, гіркуватість, сірчистий запах води тощо. За результатами опитування більшість респондентів скаржилася на стан свого здоров’я. Для покращення якості води в с. Татаринів, потрібно проводити просвітницьку діяльність, спрямовану на підвищення рівня культури споживання криничної води, а стратегія розвитку Комарнівської територіальної громада повинна враховувати необхідність упровадження централі-зованого водопостачання. Основною метою розробки та реалізації централізованої системи водопо-стачання є гарантування доступу до високоякісної питної води та мінімізація ризику забруднення ґрунтових вод нітратами.
Тополого-географічний аналіз гніздових транспортних мереж з одним центральним містом
Проаналізовано публікації, вітчизняних та зарубіжних авторів дотичні до досліджуваної теми. Запропоновано поняття гнізда геоторіальної організації, виходячи з ідей геоторіальної організації суспільства. Запропоновано формалізовану мову і розроблено схеми математико-структурного моделю-вання гнізда, його ядра, транспортних зв’язків, міста. Показано сутність міста як математичного кортежа, що включає геомісце міста в геопросторі, геосферне наповнення міста та виконувані містом функції. Записаний типовий приклад геосферного наповнення міста (населення, житловий фонд, підприємства, основні виробничі фонди, комунальні мережі, транспортна інфраструктура, міський транспорт, рекреаційна сфера). Теорію проілюстровано прикладом гнізда геоторіальної організації з центром у місті Львові. Досліджено зв’язність графа транспортної мережі гнізда без кільцевої дороги з одним центральним містом залежно від кількості його радіальних зв’язків в аспекті трьох індексів зв’язності. Досліджено зв’язність графа транспортної мережі гнізда з кільцевою дорогою і одним центральним містом залежно від кількості його радіальних зв’язків в аспекті трьох індексів зв’язності. Досліджено зв’язність графа транспортної мережі гнізда з одним центральним містом і фіксованою кількістю радіальних зв’язків залежні від сформованості кільцевої дороги, також в аспекті трьох індексів зв’язності. Побудовано графічні діаграми та проаналізовано закономірності мінливості індексів зв’язності (альфа-індекс, бета-індекс, фі-індекс) залежно від досліджуваного набору графів. Обґрунтовано особливості поведінки цих індексів для різних наборів графів транспортних мереж у досліджуваних ситуаціях. Розроблено систему математичних моделей числової оцінки абсолютних показників та усіх трьох індексів зв’язності для графа довільного гнізда з одним центральним містом і частково сформованою кільцевою дорогою.
Просторовий розвиток міської мережі Івано-Франківської області: історична роль соціально-економічних чинників
Проаналізовано просторовий розвиток мережі міських поселень Івано-Франківської області та з’ясовано історичну роль у ньому соціально-економічних чинників. Визначено, що найбільш вагомий вплив на розвиток міст області мали такі складові соціально-економічного чинника як суспільно-географічне (зокрема, економіко-географічне) положення регіону, зайнятість населення, рівень розвитку інфраструктури та промисловості, управлінські рішення, а також воєнні дії. На основі статистичних джерел проаналізовано динаміку населення найбільших міських поселень області. Зростання їхньої людності відбувалося в результаті розширення можливостей для розвитку торгівлі та ремесел, видобування ресурсів (зокрема солі, деревини, нафти). Найбільш стрімко розвивалися поселення, які розташовувалися на перетині найважливіших торговельних шляхів або були адміністративними центрами. Також міста зростали демографічно і розширювалися територіально шляхом приєднання до них приміських сіл, де відбувалися процеси урбанізації. Вагомим чинником в урбанізації регіону стала індустріалізація. Відкриття нафтопереробних, лісозаготівельних, вагоноремонтних підприємств, а також ТЕС дозволило перетворити міста області на промислові центри. Ними стали Івано-Франківськ, Коломия, Калуш, Бурштин, Надвірна, Долина. Негативно на розвиток міст у різні історичні періоди впливали набіги татар, панщинно-фільваркова система ведення сільського господарства та воєнні дії під час Першої і Другої світових війн. Проаналізовано також трансформацію мережі поселень Івано-Франківської області в контексті найновіших законодавчих змін. Унаслідок підписання Закону «Про дерадянізацію порядку вирішення окремих питань адміністративно-територіального устрою України» селища міського типу переймену-вали на селища та віднесли їх до категорії сільських поселень. Такі зміни формально спричинять зниження рівня урбанізації області.
Міський острів тепла Львова у літній період: геопросторовий аналіз
Проаналізовано літні температурні аномалії Львова для виявлення меж та інтенсивності островів тепла. Для дослідження застосовано метод дистанційного зондування Землі. Створено карту температур поверхонь міста Львова на основі супутникового знімка з порталу геологічної служби США Earth Explorer супутника Landsat 8, зробленого 14 серпня 2023 р. о 9 год 13 хв. Виявлено велику температурну диференціацію в межах самого міста, що свідчить про наявність кількох локальних островів тепла. Основними осередками підвищених температур є території великих промислових підприємств, житлових масивів, великоплощинних гаражних кооперативів, стоянок, складів та торгових центрів. Середня температура поверхні в місті, базуючись на численних обрахунках за даними космознімків, була +25,5 °C, максимальна +38 °С, мінімальна +20 °С. За межами міста середня температура поверхні становила +23,6 °С, максимальна +37,7 °С, а мінімальна +19,9 °С. Інтенсивність прояву міського острова тепла становить 1,9 °С. Противагою островам тепла в місті є прохолодні зелені зони, такі як: РЛП “Знесіння”, Стрийський парк, Кортумова гора, парк Погулянка тощо. Найбільше терморегулювальне значення для міста має РЛП “Знесіння”, особливо для центральної частини. Температура поверхні в межах РЛП “Знесіння” становила +21,5 °С, тоді як на площі Ринок +30 °С, хоча відстань між обома точками не перевищує 1 км. Міський остів тепла з найвищою ранковою температурою +38°С улітку та найбільшим перепадом температур (17 °С) формується у Залізничному районі міста. Але завдяки великій площі зеленої зони в цьому та Шевченківському районах середня температура поверхонь найменша в місті (+25,2 °С). Найменша мінімальна температура поверхонь у Шевченківському районі міста +20 °С. Найтеплішим у ранковий час був не Галицький, центральний район, а Франківський з середньою температурою +26,2°С. Діапазон температури в різних частинах Львова в один і той самий час становить 10,4–17,5 °С. Для зменшення проявів островів тепла та адаптації міста до глобальних кліматичних змін слід прагнути кліматичної нейтральності міста. Досягнення цілей можливе за умови зменшення викидів (завдяки збільшенню енерго- та теплоефективності, впро-вадженню відновлюваних джерел енергії, покращенню транспортної логістики тощо) та збільшення площі та ефективності зеленої зони міста.
Зміна клімату міста Львова: ретроспективна та перспективна характеристики
Адаптація урбанізованих ландшафтів до зміни клімату є одним з основних наукових і політичних пріоритетів. Інформація щодо зміни клімату важлива для Львівської міської громади, яка прагне досягнути “кліматичної нейтральності” до 2030 р. Отже, мета цього дослідження полягає в характе-ристиці зміни клімату Львова протягом минулих десятиліть, а також в описі можливих майбутніх траєкторій зміни клімату до кінця XXI ст. Для ретроспективного аналізу протягом двох кліматичних періодів, – 1961–1990 та 1991–2020 рр., – використали дані Львівської авіаційної метеостанції щодо середніх та екстремальних місячних температур повітря та середніх місячних значень атмосферних опадів. Ми також скористалися регіонально-відкаліброваними виводами трьох кліматичних моделей CMIP6 для проєкцій середніх місячних значень температури повітря і опадів за двома сценаріями, – SSP2-4.5 і SSP3-7.0, – для трьох майбутніх періодів: 2021–2040, 2041–2060 та 2081–2100 рр. Зараз (1991–2020) клімат Львова характеризується середньою річною температурою повітря +8,3°С і середньою річною кількістю опадів у 769 мм. Порівняно з попереднім періодом (1961–1990), середньорічна температура зросла на 1,1 °С, а середньомісячна – від 0,4 °С (жовтень) до 2,0 °С (січень). Середньорічна кількість опадів зросла на 39 мм, а середньомісячна змінилася від -11 мм у червні до +18 мм у травні. Абсолютна максимальна температура повітря змінилася від -1,4°С у березні до +4,2°С у вересні та жовтні. Зміни абсолютної мінімальної температури продемонстрували більшу амплітуду – від -5,5 °С у жовтні до +5,0 °С у вересні і жовтні. Порівняно з періодом 1961–2020 рр., обоє сценаріїв майбутньої зміни клімату передбачають подальше та швидше зростання температури повітря. Середньорічна температура може зрости на 1,2–1,3 °С протягом двох наступних десятиліть та на 3,1 °С (SSP2-4.5) або навіть на 4,5 °С (SSP3-7.0) до кінця століття. Найбільше зростання температури повітря передбачається для зимових місяців – на 1,9–5,5 °С на кінець століття, а найменше – для червня і липня – на 0,6–4,0 °С. Кліматичні проєкції також окреслюють незначне зменшення середньорічної кількості опадів, але невелике підвищення у квітні, червні та липні. Отже, майбутня зміна клімату може спричинити значну модифікацію ландшафтно-екологічних умов Львова.
Геоінформаційне моделювання антропогенного впливу на річково-басейнову систему Рати
Проведено дослідження антропогенного впливу на басейн річки Рата – ліву притоку Західного Бугу (басейн Вісли), довжиною 78,5 км та площею басейну 1 813 км². Аналіз здійснено в межах виділених суббасейнів Рати шляхом побудови серії картографічних моделей із використанням ліцензійного програмного забезпечення ESRI ArcGIS Pro. Перевагою використання геоінформаційних технологій є перетворення великих масивів геопросторових даних при збереженні високої точності та вірогідності. Для визначення структури водотоків та їхніх басейнів, які безпосередньо впадають у річку Рата розроблено алгоритм виділення суббасейнів, що включав: 1) підбір великомасштабних топографічних даних; 2) розроблення структури бази геоданих; 3) перевірку топологічної коректності гідрографічної мережі; 4) створення гідрологічно коректної цифрової моделі рельєфу (HDEM); 5) заповнення локальних понижень; 6) створення моделі акумуляції стоку; 7) побудову моделі сегментованих водотоків; 8) створення растрової моделі басейнів; 9) перетворення отриманої моделі басейнів у векторні структури даних; 10) формування векторної структури гідрографічної мережі. Для автомати-зації повторюваних процесів при виділенні суббасейнів застосовано програмування у середовищі Python з використанням модуля ArcPy. У межах басейну Рати розташовано 171 населений пункт. Найбільша кількість населених пунктів знаходиться у басейні річки Свиня – 54 шт., найменше в басейні річки Болотня – 5 шт. Найбільша густота населення в долині річки Рата (109 осіб/км2), найменша в басейні річки Болотня (18 осіб/км2). Загальна площа заліснення басейну становить 34,58 %. Найбільше залісненим є басейн річки Болотня (55,88 %), найменше басейн річки Мощанка (23,59 %). Найбільша густота доріг притаманна басейну річки Мощанка (2,48 км/км2), а найменша простежується в найменш заселеному басейні річки Болотня (0,71 км/км2). У межах окремих водозборів густота гідрографічної мережі коливається від 1,14 км/км2 (басейн річки Свиня) до 2,48 км/км2 (басейн річки Мощанка) та понад 4 км/км2 (басейн річки Желдець). Значна густота гідромережі району досліджень визначається високим рівнем меліоративного навантаження на річковий басейн. Аналіз представлених картографічних матеріалів показує, що в межах басейну річки Болотня існують сприятливі умови (значне заліснення, помірне поселенське навантаження, невелика густота доріг тощо) для розгляду його як потенційного об’єкта щодо включення в державну програму з ревіталізації малих річок.
Сучасний просторовий розвиток малих туристичних міст Галичини: приклад Золочева (Львівська область)
Окреслено, що міста України, великі й малі, зазнають глибоких економічних, соціальних і демографічних змін, зумовлених подіями останнього десятиліття в державі. Російська військова агресія, пандемія СОVID-19, економічна криза призвели до значних трансформацій міського простору, що вимагає своєчасної реакції з боку органів влади, зокрема, у сфері міського планування і дизайну. Присвячено аналізу сучасного просторового розвитку одного з малих туристичних центрів Галичини – м. Золочева Львівської області. Місцева влада зробила спробу розширити міський туристичний простір, здійснивши ревалоризацію центрального району з історичною забудовою і квартальною планувальною структурою. Щоб посилити туристичну привабливість міста, використано різноманітні засоби міського планування і дизайну, залучено кошти загальнодержавних і регіо-нальних програм розвитку, міжнародні гранти, мобілізовано власні ресурси. Зазначено, що на початку ХХІ ст. головним поштовхом для розвитку туризму в Золочеві стала реставрація і музеєфікація Золочівського замку, найвідомішого туристичного об’єкта міста. Головною подією в просторовому розвитку міста в останнє десятиріччя стала реконструкція пл. Вічевої та прилеглих до неї вулиць. Міська влада Золочева здійснила також численні заходи з впорядкуваннянаявних та створення нових громадських просторів. Вулицями Золочева прокладено пішохідний туристичний маршрут “Перлиною Галичини”. Здійснено також заходи з благоустрою міських зелених зон, водних об’єктів і прибережних територій. Доведено, що досвід м. Золочева є важливим для дослідників, які займаються питаннями сталого просторового розвитку малих міст. Це дослідження сприятиме створенню ефективних стратегій і тактик управління містом (особливо з туристичною спеціалізацією) з метою пом’якшення негативних наслідків складної економічної ситуації, в якій опинилися міста України в останні роки.
Метрополійні функції Львова в контексті цілей сталого розвитку
Окреслено, що з моменту ствердження планетарної концепції сталого економічного, соціального та екологічного розвитку населених пунктів вона набула притаманний їй сьогодні рівень проблемної актуальності, а головне – осмислення її змістовної частини, становлення нового стану урбанізму, глобальної трансформації способу життя. Сталий розвиток міст розглядається як ключовий чинник розвитку сучасної економіки. Доведено, що він робить її життєстійкою, здатною до адаптації пом’якшення несприятливих впливів до стимулювання позитивних соціально-економічних та екологічних змін. Сьогодні сталий розвиток охоплює всі аспекти здорового розвитку міста та має забезпечувати вирішення фінансово-економічних, соціальних та екологічних проблем. Сучасні – основні носії економічного соціокультурного, наукового, освітнього потенціалу України. Тому, забезпечення сталого міського розвитку є актуальним завданням і стратегічно оформленим. У цьому дослідженні ми хочемо висвітлити, наскільки вплив цілей сталого розвитку на місто та метрополію в сучасному формуванні міського простору відіграють важливу та раціональну роль (на прикладі міста Львів). Оцінено декілька функцій формування метрополії (транспортну, логістичну, політичну, інвестиційну та молодіжну) та їхню роль у формуванні цілісної метрополії навколо міста Львів. Оцінено потенціал туризму, як однієї з ключових сфер діяльності у місті.
Травертинові джерела Міжгір’я та прилеглих територій (Закарпатська область): історія, сучасний стан та перспективи охорони
Досліджено історію загосподарювання та сучасний стан жорстководних травертинових джерел Міжгірʼя та околиць, їхню геологічну та біотичну складову. Вивчено природоохоронне значення досліджуваних джерел як об’єктів живої та неживої природи. Встановлено, що жорстководні травертинові джерела досліджуваної території приурочені до берегів потоків та річок у підніжжі гірських хребтів, на висоті 470–595 м н.р.м. За температурним режимом вони є холодноводними, за реакцією середовища – близькі до нейтральних, за загальною мінералізацією – солонуваті, за хімічним складом – озалізнені вуглекислі гідрокарбонатно-кальцієво-натрієво-магнієві. Досліджені джерела відзначаються різноманіттям форм туфоутворення, що відображено в потужності, кольорі, часі утворення тощо. У формуванні травертинів усіх обстежених локацій важливу роль відіграють представники мікро-, бріо та фітобіоти. Бактерії, водорості та мохоподібні є активними агентами туфогенезу, а судинні рослини – лише пасивними “виробниками” органічного матриксу. На ініціальній стадії формування травертинів провідну роль відіграють мікроорганізми, тоді як в подальшому основними агентами туфогенезу є амфібійна бріобіота. Зважаючи на тривалий період загосподарювання регіону, сьогодні до комплексу природних чинників часто долучається антропогенний, який значно впливає на природні процеси туфонагро-мадження. Усі досліджувані джерела у той чи інший спосіб зазнали антропогенного втручання. Як наслідок, витоки більшості джерел цілком втратили свій природний характер та зазнали каптування. Це призвело до повної або часткової інактивації травертинових масивів. Слід зазначити, що більшість джерел дотепер зберегли свої туфотвірні властивості та активно продукують поклади травертину на сучасному етапі. Зважаючи на специфіку та цінність біотичної і абіотичної складової, жорстководні туфогенні джерела Міжгір’я та прилеглих територій можна вважати комплексними пам’ятками природи Закарпаття.
Аналіз розвитку регіонального туризму як інструмент стратегування
Доведено, що аналітична складова будь-якого дослідження становить основу подальших науково-практичних рішень задля вирішення стратегічних та поточних завдань. Проаналізовано розвиток регіонального туризму, розвиток туризму та рекреації на регіональному рівні. Окреслено, що розвиток відбувається спонтанно чи плановано. Для того, щоб він був планованим, необхідно розробити програмні документи, стратегії тощо, тобто займатися процесом стратегування. Це і слугує для постановки мети статті: обґрунтувати доцільність застосування різних видів аналізу потенціалу туристично-рекреаційної сфери для потреб розробки стратегії її розвитку. Процес стратегування розпочинається у визначенні наявного потенціалу, тобто аудиту ресурсів: власне туристських (природно-географічні, історико-культурні, біосоціальні, інфраструктурні), економічних ресурсів тощо. Концепція статті полягає в акцентуванні уваги на зв’язку двох взаємо-пов’язаних процесів – аналітичній роботі та стратегуванні – задля забезпечення оптимального розвитку туристично-рекреаційної сфери на різних рівнях територіальної організації. Акцент зроблений на соціально-економічному аналізі як основному та ємному матеріалі, що дає змогу виявити: географічне положення, адміністративно-територіальний поділ (устрій), розвиток інфраструктури, особливості рельєфу, особливості клімату, природно-ресурсний потенціал, місце в державному (регіональному) поділі праці, екологічну ситуацію, політичну, фінансово-бюджетну, демографічну ситуацію та ринок праці, соціальну сферу, стан туристично-рекреаційної сфери регіону. Запропоновано аналітичні матеріали регіональної стратегії розвитку туризму готувати і щодо регіону, і щодо його окремих частин, що відрізняються специфікою проблем соціально-економічного розвитку. На підставі таких матеріалів визначаються основні проблеми розвитку туристичної галузі регіону. На основі параметральних індикаторів соціально-економічного розвитку варто проводити SWOT- аналіз. А також аналіз, котрий розкриває картину здебільшого зовнішнього середовища розвитку туристично-рекреаційної галузі та використовується для виявлення загроз та можливостей розвитку регіону – PEST-аналіз. Результати цього виду аналізу варто оформити у вигляді таблиці, причому, визначати фактори глобальні, національні, регіональні та локальні за масштабом впливу. Варто зазначити, що багато параметрів, які позначають явища, процеси, об’єкти та суб’єкти, є змінними, динамічними, що може утруднювати достовірність прогнозів, на що треба звертати увагу. Констатуємо, що кожному регіону важливо зрозуміти та виділити континуум конкурентних ресурсних (інфра-структурних, інституційних) переваг, на які буде націлене стратегування розвитку.
З історії оздоровниць Галичини: водолікарня в містечку Сасів Золочівського повіту
Розкрито краєзнавчі та урбаністичні дослідження, що пов’язані з вивченням рекреаційного господарства Галичини в другій половині ХІХ – першій половині ХХ ст. Метою дослідження є аналіз передумов виникнення та діяльність оздоровчого закладу в містечку Сасів Золочівського повіту в складі Австро-Угорщини. Виникнення водолікарні в Сасові пов’язане з відомим галицьким родом полонізованих вірменів Торосевичів. Коли точно відкрито сам лікувальний заклад, у 1865 р. чи дещо згодом, не відомо. Перша віднайдена реклама водолікарні у львівському виданні “Gazeta Narodowa” датована 1868 р. Наприкінці XIX ст. водолікарня у Сасові була єдиним бальнеологічним закладом у повіті. Найбільш активно заклад функціонував у 1880-ті рр. та функціонував до початку бойових дій на території Галичини під час Першої світової війни. Встановлено, що курортний гідротерапевтичний заклад “Сасів” мав розвинену матеріально-технічну базу для лікування та відпочинку гостей. Тут працювали відомі лікарі, що володіли сучасними на той час методиками оздоровлення та реабілітації (Францішек Медвей, Генрік Еберс). У водолікарні впроваджувалися водні процедури (душ, масаж), купання в річці Буг, грязелікування, опромінення кварцовою лампою, вправи гімнастичні тощо. Заклад працював не цілорічно, а приймав відвідувачів з травня по жовтень кожного року. Той, хто мав бажання оздоровитися, міг зупинитися в будинках водолікарні, або в гостьових віллах у містечку і на передмістях. Лікувальний водний заклад потребував у значній кількості овочів і фруктів, молочної продукції, саме тому в Сасові та довколишніх селах розвивалися такі галузі, як городництво, садівництво, молочарство. Водолікарня була важливим джерелом доходів місцевих жителів. Описано інфраструктуру оздоровниці, цінову політику, медичний персонал. Встановлено роль і місце оздоровниці в рекреаційній системі Галичини кінця ХІХ – початку ХХ ст.
Геолого-геоморфологічні чинники формування ґрунтового покриву Верхньодністерської рівнини
Проаналізовано головні риси геолого-геоморфологічної будови Верхньодністерської рівнини, які визначають особливості територіальної диференціації її ґрунтового покриву, фізико-хімічні властивості ґрунтів тощо. Верхньодністерська рівнина, якою охоплена частина долини Дністра, що розташована між долинами рік Болозівка і Колодниця, а також пригирлові ділянки долин Болозівки, Стривігору, Бистриці-Підбузької, Тисьмениці, Верещиці і деяких дрібніших, є одним із найпомітні-ших орографічних сегментів долини річки та Прибескидського Передкарпаття. Протяжність рівнини вздовж Дністра (з північного заходу на південний схід) досягає майже 50 км, а її ширина поступово зменшується з просуванням униз за течією Дністра з 8,0–9,0 в районі Самбора–Чайкович до 5,0–5,5 км в околицях сіл Раделичі‒Устя. У формуванні рівнини провідну роль відігравала ерозійна-акумулятивна діяльність Дністра та його приток: Стривігору, Бистриці-Підбузької, Тисьмениці, Верещиці, а в ранньому плейстоцені ще й пра-Сяну, який був лівою притокою Дністра. Крім того, північна частина рівнини в ранньому плейстоцені (MIS 12) вкривалася льодовиком, а процеси гляціального морфолітогенезу також брали активну участь у формуванні рельєфу і пухких нагромаджень рівнини. На значних площах алювіальні і гляціальні нагромадження тепер перекриті потужними товщами біогенних (торф) нагромаджень голоценового віку. Найбільші площі в межах Верхньодністерської рівнини припадають на морфологічно спільну для Дністра та його приток заплаву, в межах якої розповсюджені основні масиви біогенних нагромаджень рівнини. Перша надзаплавна тераса Дністра і його приток розвинена по периметру рівнини. Її найбільший і морфологічно найліпше виражений фрагмент простежується на межиріччі Дністра–Стривігору між Самбором–Кружиками–Корналовичами‒Калиновим. Інший уривок тераси зберігся в підніжжі західного борту рівнини між селами Корналовичі‒Велика Білина і в околицях села Городківка, що на межиріччі Бистриці-Підбузької–Тисьмениці. На протилежному – східному боці рівнини перша надзаплавна тераса простягається вздовж русла Дністра від села Чайковичі через села Подільці, Сусолів до села Мости. Гіпсометрично найвищою у межах рівнини є тераса, яка розвинена на межиріччі Стривігору–Болозівки між селами Береги–Чернихів–Климівщина–Зарайське–Містковичі. Враховуючи її розташу-вання в системі терас долини річки Болозівки, цю терасу розглядають як другу інтерстадіальну, сформовану в ранньому плейстоцені під час скидання долиною Болозівки талих льодовикових вод. Ґрунтотворні нагромадження Верхньодністерської рівнини представлені головно біогенними відкладами (торфом) голоценового віку і алювіальними (заплавної фації) піщано-супіщаними нагро-мадженнями голоценового та пізньоплейстоценового віку. Торф розповсюджений у найнижчих, часто затоплюваних під час максимальних повеней і паводків, ділянках Верхньодністерської рівнини, а також у широких заболочених днищах долин Болозівки, Бистриці-Підбузької, Тисьмениці, Щирки і деяких дрібніших. На торфовому субстраті сформовані гідроморфні та напівгідроморфні ґрунти. Ґрунтотворні алювіальні нагромадження пізньоплейстоценового (деснянський ступінь) віку розповсюджені на межиріччі Болозівки–Стривігору, а голоценового віку розвинені в західній частині межиріччя Стривігору–Дністра, а також простягаються вздовж обвалованого русла річки Дністер, закладеного між селами Чайковичі та Устя.
Відтворення розвитку останцевого рельєфу північного краю Поділля на основі геоінформаційного моделювання
Розкрито особливості розвитку останцевого рельєфу краю уступу Подільської височини на основі виконаного геоінформаційного моделювання. Останцевий рельєф утворений як наслідок ерозійно-денудаційного розчленування і відступання вершинної поверхні Поділля. Для дослідження розвитку останцевого рельєфу побудовано морфометричні карти в програмі ArcGIS-10.4.1 – базисних і вершинних поверхонь, а на основі їх різниці визначено величину залишкового рельєфу. На основі даних SRTM побудовано карти на весь край Поділля, а на окремі ділянки оцифровано топографічні карти масштабу 1 : 50 000. Для крайової зони масивів Гологір, Вороняк та Кременецького пасма були складені карти вершинних і базисних поверхонь четвертого, третього і другого порядків. Чим вищий ранг поверхні, тим давніший етап у розвитку рельєфу він відображає. На картах вершинних і базисних поверхонь четвертого і третього порядків останцеві пагорби ще не є відчленовані від краю уступу, а на картах другого порядку починають відособлюватися. Спочатку були відокремлені останці східного краю Поділля, поблизу Кременецьких гір, далі – поблизу Вороняк, у центральній частині уступу, найпізніше – останці Гологір на південно-західній ділянці. На основі аналізу морфометричних карт виділено три етапи розвитку рельєфу останцевих пагорбів. Перший етап почався після відступу міоценових морів, коли відбувалися пізньопліоценові підняття та уступ різко виокремився над прилеглою рівниною. Другий етап продовжився під час плейстоценового періоду, коли тривали незначні диференційовані тектонічні рухи та панували суворі кліматичні умови. В цей час активізувалися ерозійно-денудаційні процеси та останцеві пагорби відокремилися від основного пасма. Третій етап – голоценовий, коли екзогенні процеси дедалі більше розчлено-вують схили. За їх допомогою зростає крутість привершинних схилів, утворюються пологі педименти, ерозійні врізи долин понижуються. Послідовне поєднання відповідних морфометричних карт у вигляді анімацій gif, дають змогу відобразити рельєф у його розвитку.