ПРОБЛЕМИ ГЕОМОРФОЛОГІЇ І ПАЛЕОГЕОГРАФІЇ УКРАЇНСЬКИХ КАРПАТ І ПРИЛЕГЛИХ ТЕРИТОРІЙ
ISSN: 2519-2620 (Print) Видавець/засновник: ЛНУ імені Івана Франка; ЄДРПОУ 02070987; https://ror.org/01s7y5e82 DOI: doi.org/10.30970/gpc Заснований 2004 року. Періодичнічність 1-2 випуски в рік. Мови видання: українська, англійська, польська. Кластер Науки про Землю та навколишнє середовище; спеціальність Е4 Науки про Землю Ідентифікатор медіа R30-04918. Суб'єкт у сфері друкованих медіа за рішенням Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення № 1877 від 30.05.2024 р. Згідно Наказу №886 від 2.07. 2020 р. збірник увійшов до Переліку наукових фахових видань України категорія “Б” спеціальностей 103 "Науки про Землю" і 106 "Географія". Видання індексується Google Scholar. Номери та статті з 2017 р. мають DOI від CrossRef. Збірник на сайті Відкритого українського індексу наукового цитування: ouci.dntb.gov.ua
75 років кафедрі геоморфології і палеогеографії!
Час минає надзвичайно швидко. Вже цьогоріч кафедра геоморфології і палеогеографії географічного факультету Львівського національного університету імені Івана Франка відзначає свій 75-річний ювілей! П’ять років, що минули від урочистостей святкування 70-річчя, були складними. На превеликий жаль, уже немає з нами Заслуженого професора ЛНУ, багаторічного завідувача кафедри та декана географічного факультету Ярослава Кравчука, але його життєва мудрість, людяність, науковий доробок і знання завжди з нами – у нашій пам’яті, у розвитку наукової школи інженерної, екологічної та регіональної геоморфології, заснованої на кафедрі ще у 1950 р. Члени кафедри, незважаючи на усі складнощі і виклики, продовжують активно працювати, творити науку, навчати і виховувати молоде покоління, вносити свій невеличкий вклад у спільну Перемогу. Зокрема, упродовж 2020–2024 рр. члени кафедри опублікували 15 монографій, у тім числі й окремі розділи у монографіях. Серед них виокремимо такі: Кравчук Я. Рельєф Українських Карпат. – Львів : Видавництво Львівського національного університету імені Івана Франка, 2021. – 576 с. (Серія: "Рельєф України"). Книга здобула перемогу в конкурсі "Найкраща монографія природничого напряму 2021–2022 навчального року" Львівського національного університету імені Івана Франка. У монографії наведено комплексну характеристику рельєфу Українських Карпат: розглянуто питання морфології, генезису, віку, історії розвитку рельєфу та його геоморфологічного районування. Монографія є настільною книгою не лише для українських дослідників Карпат, а й для багатьох відомих зарубіжних науковців. Rzeźba terenu w różnych strefach morfoklimatycznych / red. E. Gorczyca, A. Michno, J. Święchowich. – Kraków : Uniwersytet Jagielloński, 2021. – 679 s. Розділи у монографії: Dubis L., Rybak N. Dynamika koryta rzeki Sykiel (Karpaty Ukraińskie)// Rzeźba terenu w różnych strefach morfoklimatycznych / red. E. Gorczyca, A. Michno, J. Święchowich. – Kraków : Uniwersytet Jagielloński, 2021. – S. 193–211. Dubis L., Gorczyca E., Michno A., Kłapyta P. Badania geomorfologiczne prof. dr. hab. Kazimierza Krzemienia na Ukrainie // Rzeźba terenu w różnych strefach morfoklimatycznych / red. E. Gorczyca, A. Michno, J. Święchowich. – Kraków : Uniwersytet Jagielloński, 2021. – S. 577–585. Богуцький А., Волошин П., Томенюк О. Лесовий покрив Волинської височини: стратиграфія, опорні розрізи, інженерно-геологічна характеристика. – Львів: ЛНУ імені Івана Франка, 2021. – 152 с. ISBN 978-617-10-0684-3. У монографії наведено комплексну характеристику перигляціальної лесово-ґрунтової серії плейстоцену Волинської височини, яка ґрунтується на детальному аналізі опорних розрізів із чітким виокремленням у них самостійних лесових, палеоґрунтових і палеокріогенних горизонтів і підгоризонтів. У монографії також наголошено на практичному і теоретичному значеннях виконаних досліджень. Wietrzenie anhydrytów i gipsów: monografia / red. nauk. M. Bąbel, D. Olszewska-Nejbert, K. Nejbert. – Warszawa: GIMPO Agencja Wydawniczo-Poligraficzna, 2020. – 294 s. ISBN 978-83-945216-2-2. Розділи у монографії: Kotowski J., Bąbel M., Ługowski D., Jarzyna A., Bogucki A., Jacyszyn A., Nejbert K. Charakterystyka hydrochemiczna wód powierzchniowych z obszaru wietrzenia badeńskich gipsów i anhydrytów w kamieniołomie w Piskach k. Lwowa // Wietrzenie anhydrytów i gipsów: monografia / red. nauk. M. Bąbel, D. Olszewska-Nejbert, K. Nejbert. – Warszawa: GIMPO Agencja Wydawniczo-Poligraficzna, 2020. – S. 95–124. Bąbel M., Bogucki A. Tumulusy gipsowe i zjawiska pęcznienia gipsu w krajobrazach krasowych Polski i Ukrainy = Гіпсові тумулюси та явища набухання гіпсу у карстових ландшафтах Польщі та України // Wietrzenie anhydrytów i gipsów: monografia / red. nauk. M. Bąbel, D. Olszewska-Nejbert, K. Nejbert. – Warszawa: GIMPO Agencja Wydawniczo-Poligraficzna, 2020. – S. 11–19. Kotowski J., Bąbel M., Mucha B., Ługowski D., Jarzyna A., Bermes A., Bogucki A., Jacyszyn A. Termiczne warunki środowiska w jaskiniach z hydratacji anhydrytów i ich otoczeniu w kamieniołomie w Piskach k. Lwowa // Wietrzenie anhydrytów i gipsów : monografia / red. nauk. M. Bąbel, D. Olszewska-Nejbert, K. Nejbert. – Warszawa: GIMPO Agencja Wydawniczo-Poligraficzna, 2020. – S. 79–93. Богуцький A., Волошин П., Бомбель М., Яцишин А., Томенюк О. Оцінка карстонебезпечності району гіпсового кар’єру села Піски поблизу Щирця (Україна) // Wietrzenie anhydrytów i gipsów : monografia / red. nauk. M. Bąbel, D. Olszewska-Nejbert, K. Nejbert. – Warszawa : GIMPO Agencja Wydawniczo-Poligraficzna, 2020. – S. 215–221. Bąbel M., Olszewska-Nejbert D., Ługowski D., Nejbert K., Jacyszyn A. Petrogeneza strefy współczesnego wietrzenia anhydrytów w Piskach k. Lwowa // Wietrzenie anhydrytów i gipsów : monografia / red. nauk. M. Bąbel, D. Olszewska-Nejbert, K. Nejbert. – Warszawa: GIMPO Agencja Wydawniczo-Poligraficzna, 2020. – S. 145–213. Hrynowiecka A., Majecka A., Marks L., Nowacki Ł., Orłowska A., Pochocka-Szwarc K., Rychel J., Szymanek M., Zbucki Ł., Żarski M., Bahdasarau M., Bogucki A., Brovkina G., Hrachanik M., Hradunova A., Rylova T., Tomeniuk O., Zalesky I. Mapa geologiczna pogranicza polsko-białorusko-ukraińskiego – rejon Włodawy, tekst objaśniający (Geological map of Polish-Belarusian-Ukrainian border area – Włodawa region, explanatory tekst) 1:250 000 / red. nauk. L. Marks. Warszawa : Państw. Inst. Geol. – PIB, 2023. 154 s. + 2 tab. ISBN 978-83-67197-26-7 Морфодинамічні процеси у Західному регіоні України: розвиток та екологічні наслідки : монографія / [Р. М. Гнатюк, Л. Ф. Дубіс, Г. Р. Байрак та ін.] ; за ред. Р. М. Гнатюка, Л. Ф. Дубіс. – Львів : ЛНУ імені Івана Франка, 2024. – 292 с. У монографії висвітлено особливості розповсюдження й розвитку найважливіших природних і антропогенно зумовлених геоморфологічних процесів у Західному регіоні України. Значну увагу приділено розгляду закономірностей просторово-часового розвитку сучасних небезпечних, катастрофічних і несприятливих морфодинамічних процесів, оцінено екологічні наслідки їхнього прояву та пов’язані з ними загрози і ризики. Богуцький А., Волошин П., Томенюк О. Лесовий покрив Подільської височини: стратиграфія, опорні розрізи, інженерно-геологічна характеристика / А. Богуцький, П. Волошин, О. Томенюк. – Львів: ЛНУ імені Івана Франка, 2023. – 238 с. – ISBN У монографії наведено комплексну характеристику перигляціальної лесово-ґрунтової серії плейстоцену Подільської височини. Авторами детально проаналізовано опорні розрізи відкладів Подільської височини, у яких виокремлено та детально схарактеризовано самостійні лесові, палеоґрунтові й палеокріогенні горизонти і підгоризонти, описано їхні інженерно-геологічні властивості. У монографії розкрито теоретичне значення отриманих результатів. Pro publico bono / для загального добра : на пошану доктора історичних наук, професора Володимира Клапчука з нагоди його 60-річчя : колективна монографія / упор. Л. В. Польова, І. Я. Мендела, О. В. Поздняков ; Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника. – Івано-Франківськ : Фоліант, 2023. – 320 с. Розділ у монографії: Брусак В., Кравчук Я., Брусак І. Стан та перспективи охорони рельєфу у заповідниках і національних парках Українських Карпат // Pro publico bono / для загального добра : на пошану доктора історичних наук, професора Володимира Клапчука з нагоди його 60-річчя : колективна монографія. – Івано-Франківськ : Фоліант, 2023. – С. 12–27. Андрій Богуцький: до 85-ліття від дня народження : бібліогр. покажч. / уклад.: О. Томенюк. Львів: ЛНУ ім. Івана Франка, 2023. 216 с.: іл. ISBN 978-617-10-0818-2. Бібліографічний покажчик висвітлює основні етапи життєвого й наукового шляху сучасного українського вченого-геолога, палеогеографа, Заслуженого діяча науки і техніки України, заслуженого професора Львівського національного університету імені Івана Франка Андрія Боніфатійовича Богуцького. Кравчук Я., Брусак В. Рельєф заповідників і національних природних парків Українських Карпат: монографія. – Львів: ЛНУ імені Івана Франка, 2024. – 256 с. Наведено комплексну геоморфологічну характеристику заповідників, національних природних парків та окремих регіональних ландшафтних парків Українських Карпат. Розглянуто питання регіональної геоморфологічної репрезентативності та стану охорони типів рельєфу регіону в межах заповідників і національних парків. Перелічено найцікавіші об’єкти неживої природи (геологічні, геоморфологічні та гідрологічні), які мають наукову, природо-пізнавальну і рекреаційну цінність. Колективна монографія "Морфодинамічні процеси у Західному регіоні України: розвиток та екологічні наслідки" є важливим доробком членів кафедри геоморфології і палеогеографії. У ній передусім висвітлено багаторічні результати досліджень авторів, а також результати, отримані під час виконання теми у межах робочого часу "Морфодинамічні процеси західного регіону України: розвиток і екологічні ризики", номер держреєстрації 0120U102411 (2020–2022). Сьогодні члени кафедри активно працюють над виконанням теми "Рельєф західного регіону України: актуальні проблеми дослідження", номер держреєстрації 0123U101335 (термін виконання: 01.01.2023–31.12.2025 рр.), а також над виконанням розділу "Географічні основи збалансованого використання басейнових систем в умовах зміни клімату" теми фундаментальних досліджень П2-БФ (науковий керівник – доктор фіз.-мат. наук, професор А. С. Волошиновський). Упродовж 2020–2023 років під керівництвом заслуженого професора ЛНУ імені Івана Франка, професора А. Б. Богуцького успішно виконано грант Національного фонду досліджень України "Розвиток палеокріогенних процесів у плейстоценовій лесово-ґрунтовій серії України: інженерно-геологічний, ґрунтовий, кліматичний, природоохоронний аспекти", реєстраційний номер: 2020.02/0165. Проф. А. Б. Богуцький і доц. О. М. Томенюк також брали участь у виконанні двох українсько-польських проєктів: "Adjustment of the Middle Pleistocene stratigraphy and the Scandinavian ice sheet limits in western Polesye (Polish-Belarusian-Ukrainian border area)" (керівник – проф. Л. Маркс) та "Sudden COLD events of the Last Glacial in the central part of the European LOESS Belt – in Poland and in the western part of Ukraine (COLD LOESS)" (керівник – проф. З. Яри). Доктор географічних наук Л. Ф. Дубіс була залучена до вивчення еолових процесів на території Південної Сахари (Марокко, 2024) та узбережжя Балтійського моря в Республіці Польщі (2024). Кафедра продовжує традиції, започатковані Я. С. Кравчуком, зокрема щодо проведення наукових семінарів та, відповідно, випуску збірника наукових праць "Проблеми геоморфології і палеогеографії Українських Карпат і прилеглих територій", що зарахований до переліку фахових видань України (категорія Б). За п’ять років, у тім числі завдяки активній роботі доц. Г. Р. Байрак, опубліковано 8 збірників наукових праць "Проблеми геоморфології та палеогеографії Українських Карпат і прилеглих територій", а також 4 збірники матеріалів і тез конференцій і семінарів, організованих і проведених кафедрою геоморфології і палеогеографії. 26–27 листопада 2020 р. відбулася Всеукраїнська науково-практична онлайн-конференція "Сучасний стан і перспективи розвитку геоморфології і палеогеографії в Україні", присвячена 70-річчю кафедри геоморфології і палеогеографії Львівського національного університету імені Івана Франка. Головною метою конференції було обговорення найновіших геоморфологічних і палеогеографічних досліджень в Україні, сучасних викликів і перспектив розвитку геоморфології і палеогеографії. У конференції взяли участь понад 90 відомих науковців (українських і зарубіжних) з 7 вітчизняних і 7 зарубіжних (6 з Польщі і 1 з Румунії) науково-освітніх інституцій та 2 природоохоронних установ. 25–26 листопада 2021 р. відбувся XII науково-практичний онлайн-семінар за міжнародної участі "Проблеми геоморфології і палеогеографії Українських Карпат та прилеглих територій". Започаткований 2004 р., семінар проводився кафедрою геоморфології і палеогеографії кожні 2 роки, головно на базі Чорногірського географічного стаціонару, а у 2020–2021 рр., у зв’язку з поширенням Covid-19, – дистанційно. Засідання тривали два повних робочих дні, під час яких з доповідями виступили близько 30 науковців із провідних закладів вищої освіти та наукових установ України і Польщі. 2–3 березня 2023 р. відбувся ХІІІ науково-практичний онлайн-семінар за міжнародної участі “Проблеми геоморфології і палеогеографії Українських Карпат і прилеглих територій”, присвячений 85-річчю з дня народження Заслуженого професора Львівського національного університету ім. І. Франка Ярослава Кравчука. У семінарі взяли участь понад 40 науковців України та Польщі, а загалом 95 учасників подали свої теми доповідей. За два дні роботи семінару учасники прослухали 26 доповідей. Українські науковці представляли різні наукові, освітні і природоохоронні установи: Львівський національний університет імені Івана Франка, Київський національний університет імені Тараса Шевченка, Інститут географії НАН України, Інститут геофізики НАН України імені С. І. Субботіна (м. Київ) та його Карпатське відділення (м. Львів), Чернівецький національний університет імені Юрія Федьковича, Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника, Івано-Франківський національний технічний університет нафти і газу, НПП "Сколівські Бескиди" та інші. 6–8 жовтня 2023 р. спільно з Вроцлавським університетом (Польща) проведений науковий семінар “Розвиток палеокріогенних процесів у плейстоценовій лесово-ґрунтовій серії України”, присвячений 140-річчю географії у Львівському університеті. Цей захід став одним із підсумків реалізації гранту Національного фонду досліджень України, який виконується під керівництвом професора Андрія Богуцького, а виконавцями є члени кафедри геоморфології і палеогеографії доценти О. Томенюк, Р. Дмитрук, А. Яцишин та аспіранти й магістри А. Шевцова, А. Бермес, А. Зіньків та І. Сапса. Метою польового семінару була презентація результатів найновіших досліджень, які стосуються вивчення палеокріогенезу, циклічності його розвитку, впливу на формування властивостей порід, структуру й особливості будови сучасного ґрунтового покриву та інше. Учасники семінару представляли різні наукові та освітні установи України та Польщі, зокрема були колеги з Вроцлавського університету проф. Здіслав Яри та д-р Януш Кіда. Важливою частиною наукового семінару були виїзди з метою презентації у польових умовах опрних розрізів четвертинних відкладів (Вишневець, Волочиськ). 2–15 вересня 2024 року відбувся ХІV науково-практичний семінар "Проблеми геоморфології і палеогеографії Українських Карпат та прилеглих територій", присвячений пам’яті заслуженого професора Львівського національного університету імені Івана Франка Ярослава Кравчука. Семінар відбувся у змішаному (очно-дистанційному) форматі. Учасниками семінару стали 54 науковці, прослухано 18 доповідей. 12 вересня засідання проходили у приміщенні географічного факультету Львівського університету. 13–15 вересня науковий семінар продовжив свою роботу на Чорногірському географічному стаціонарі. Відповідно до програми семінару на стаціонарі відбулося продовження секційних засідань, а також проведено дві польові наукові екскурсії. До наукового семінару долучилися студенти географічного факультету. Загалом членами кафедри упродовж 2020–2024 рр. опубліковано: 7 статей у виданнях, які мають імпакт-фактор; 44 статті у виданнях, які включено до міжнародних наукометричних баз даних Web of Science, Scopus та ін.; 16 статей в інших періодичних закордонних виданнях; 52 статті у фахових виданнях України; 99 статей в інших виданнях України. Члени кафедри активно презентують результати своїх досліджень на різноманітних наукових форумах не лише в Україні, а й за кордоном. Так, за останні п’ять років проф. А. Богуцький та доц. О. Томенюк взяли участь у низці міжнародних конференцій та конгресів у різних країнах світу, зокрема в Польщі, Іспанії, Австрії, Китаї, Італії, Німеччині; проф. Л. Дубіс – у Польщі, Румунії, Німеччині; доценти Г. Байрак, А. Яцишин і Р. Гнатюк – у Польщі. Як визнання наукового авторитету викладачів кафедри слугує їхнє залучення до проведення експертиз наукових проєктів, рецензування наукових статей у найрейтинговіших світових журналах, а також опонування дисертаційних робіт. Зокрема, професори А. Богуцький та Л. Дубіс були опонентами габілітаційних робіт у Республіці Польща, доц. Г. Байрак – опонентом дисертації на здобуття ступеня доктора філософії в Чернівецькому університеті. За цей період аспіранти нашої кафедри захистили дві дисертації – на ступінь кандидата географічних наук (спеціальність 11.00.04 – геоморфологія та палеогеографія) і доктора філософії (спеціальність "Науки про Землю"): Новак Тарас "Рельєф Волинської височини: проблеми просторової диференціації"; Шевцова Анастасія "Палеолітичні стоянки Поділля як комплексні пам’ятки природи і суспільства та їхня охорона". Науковий керівник – проф. А. Б. Богуцький. Важливою складовою діяльності кафедри є її освітня робота. У рамках ОПП "Географія" кафедра підготувала і випустила низку фахівців-географів першого (бакалаврського) рівня вищої освіти. Кафедра у 2022 році започаткувала нову ОПП "Глобальні зміни геоморфосистем і геозагрози" для другого (магістерського) рівня вищої освіти (гарант доц. А. М. Яцишин), яка 2023 р. пройшла успішну акредитацію. Для забезпечення навчального процесу членами кафедри упродовж п’яти років опубліковано низку методичних видань до освітніх компонентів наведених вище ОПП, а також 3 навчальні посібники: Байрак Г., Муха І. Комп’ютерні технології у професійній освіті. – Львів : "Галич-Прес", 2022. – 164 с. У посібнику висвітлено можливості використання ефективного інструментарію для роботи у комп’ютерних програмах. Автори аналізують можливості програмних середовищ для впорядкування і систематизації наукової інформації на персональному комп’ютері; сканування і розпізнавання документів; побудови векторних, растрових та анімаційних зображень; формування відеоматеріалів; створення простих вебсторінок. Посібник призначено головно для студентів, аспірантів, співробітників, які використовують сучасні комп’ютерні технології у своїх наукових дослідженнях. Горішний П. Морфологічний аналіз рельєфу : навч. посібник. Львів : ЛНУ імені Івана Франка, 2022. – 120 с. У підручнику розкрито теоретичні засади та методику вивчення морфології рельєфу, його змін у просторі та часі. Розглянуто питання морфологічних класифікацій рельєфу, його картографування і профілювання, визначення морфометрії та оцінки асиметрії рельєфу. Висвітлено важливість прикладного морфологічного аналізу рельєфу, зокрема у містобудуванні. Навчальний посібник призначено головно для студентів і аспірантів географічних та природничо-географічних факультетів університетів, а також фахівців у галузі геоморфології. Яцишин А., Дмитрук Р. Морфолітологічний аналіз : навч. посібник. ‒ Львів : ЛНУ імені Івана Франка, 2023. – 104 с. У посібнику висвітлено роль ендогенної та екзогенної складових у розвитку рельєфу, розкрито головні завдання та методи морфологічного аналізу рельєфу, засади та критерії класифікації його елементів і форм. Значну увагу приділено літології пухких відкладів, особливостям їхнього формування, зокрема аналізу основних етапів і шляхів транспортування матеріалу в континентальних умовах. У посібнику також детально висвітлено методику дослідження пухких відкладів, значення отриманих результатів для відтворення історії формування та будови форм рельєфу. Посібник призначено для студентів освітньо-професійної програми зі спеціальності "Науки про Землю", а також усіх, хто цікавиться рельєфом і методами його вивчення. Членами кафедри геоморфології і палеогеографії географічного факультету розроблено також нову ОПП "Рельєф і геопланування" для першого (бакалаврського) рівня вищої освіти галузі знань Е "Природничі науки, математика та статистика" за спеціальністю Е 4 "Науки про Землю". Набір на навчання на новій ОПП розпочинають у 2025 р. Наголосимо, що до наукової роботи активно залучають здобувачів вищої освіти, які обрали навчання на ОПП, де освітні компоненти забезпечують члени кафедри. Зокрема, упродовж 2020–2024 рр. здобувачами опубліковано 44 наукові праці, у тім числі 17 самостійних та 27 – у співавторстві з науковими керівниками чи консультантами. Зичимо подальшого розвитку кафедрі, витримки й мужності усім освітянам і науковцям у складні часи сьогодення! Дякуємо ЗСУ за можливість працювати і навчати наших здобувачів вищої освіти! Світла пам'ять тим, хто вже не з нами!
Copyright (c) 2025 ПРОБЛЕМИ ГЕОМОРФОЛОГІЇ І ПАЛЕОГЕОГРАФІЇ УКРАЇНСЬКИХ КАРПАТ І ПРИЛЕГЛИХ ТЕРИТОРІЙ
Перигляціальна лесово-ґрунтова серія України: проблемні питання вивчення та шляхи їхнього вирішення (до 200-річчя терміна “лес”)
Послідовно розглянуто актуальні проблеми вивчення перигляціальної лесово-ґрунтової серії України на основі багаторічних авторських польових і лабораторних досліджень. Лесова проблематика особливо важлива для України, оскільки понад 70 % території нашої держави вкрито цим генетичним типом четвертинних відкладів. Увагу зосереджено на стратиграфічному, палеогеографічному та геоморфологічному аналізі ключових розрізів лесово-ґрунтової серії у межах Волино-Подільської височини, Передкарпаття та височин Південно-Східної Польщі. До порівняльного аналізу залучено також матеріали з розрізів у Північному Причорномор’ї, Середньому Придніпров’ї та деяких інших регіонах, що дало змогу розширити географічні межі дослідження та отримати комплексне уявлення про регіональні особливості формування лесово-ґрунтових товщ плейстоцену. У дослідженні використано сучасні методи аналізу плейстоценових відкладів, зокрема літостратиграфічні, палінологічні, мікроморфологічні, гранулометричні, геофізичні підходи, методи абсолютних датувань відкладів, що дало змогу детальніше реконструювати умови осадконакопичення та кліматичні зміни упродовж плейстоцену. У результаті виокремлено низку дискусійних і нерозв’язаних питань, зокрема щодо просторового поширення і стратиграфічної кореляції лесових товщ, особливостей зонального й вертикального поширення вічної мерзлоти, встановлення меж перигляціальної зони в окремі періоди плейстоцену, а також морфогенезу лесового рельєфу та характеру лесового покриву на річкових терасах. Окрему увагу приділено методологічним аспектам дослідження, що можуть бути використані для подальших міждисциплінарних студій з геології та палеогеографії плейстоцену, геоморфології, палеокліматології тощо. Роботу присвячено 200-річчю терміна “лес”, який увів у світову наукову літературу німецький мінералог, професор Гейдельберзького університету Карл Цезар фон Леонгард. Ключові слова: леси; викопні ґрунти; перигляціальна зона; лесовий мікро- і макрорельєф; тераса; палеогеографія; кореляція.
Загальні особливості та регіональні відміни пізньопліоценових ландшафтів Українського щита та Дніпровсько-Донецької западини
Відтворення етапності розвитку природи важливе не тільки для стратиграфічних побудов, й для реконструкцій ландшафтів, у тому числі простеження динаміки розвитку рослинності та кліматичних змін. Донедавна палеогеографічні реконструкції пізньопліоценових ландшафтів України на основі палеопедологічних і палінологічних даних були виконані переважно для територій, розташованих у межах Донбасу, рівнинного Криму та Київського Придніпров’я. За результатами палінологічних досліджень верхньопліоценових відкладів у межах Центрального та Південного районів Українського щита, а також центральної і південно-східної частин Дніпровсько-Донецької западини вперше реконструйовано динаміку ландшафтів зазначених регіонів у пізньому пліоцені. Встановлено загальні особливості та регіональні відміни пізньопліоценових ландшафтів різних частин Дніпровсько-Донецької западини та Українського щита. Реконструйовано типи ландшафтів, зміни температурного режиму та вологості клімату, а також пов’язані з ними зміни складу рослинного покриву в пізньому пліоцені. Простежено рівень похолодання та аридизації клімату, приурочений до кизил’ярського часу пізнього пліоцену (3,5 млн років), який значною мірою впливав на характер ландшафтів як досліджених регіонів, так і всієї території України. Реконструйовано два ритми змін палеогеографічних умов протягом богданівського часу, які знайшли своє відображення у структурі ландшафтів регіонів досліджень і суміжних територій. Перший ритм вирізнявся широким розвитком хвойних і мішаних широколисто-хвойних лісів на початку та домінуванням лісостепових ландшафтів і підвищеною участю у складі лісових угруповань широколистих і термофільних рослин наприкінці ритму. Під час другого ритму відбулися аридизація і похолодання, що зумовило збіднення таксономічної різноманітності лісових угруповань та зменшення у їх складі термофільних елементів. Визначено регіональні відміни ландшафтів Центрального і Південного районів Українського щита та південно-східної частини Дніпровсько-Донецької западини, пов’язані з розташуванням окремих територій поблизу озерних та морських басейнів, а також долин великих річок. Обгрунтовано значний вплив режиму зволоження клімату на структуру рослинного покриву. Ключові слова: спорово-пилковий аналіз; рослинність; ландшафт; пізній пліоцен; Україна
Розріз Голобутів і деякі проблеми геоморфології Передкарпаття
Проаналізовано сучасний стан вивченості Стрийсько-Жидачівської улоговини ‒ малодослідженої ділянки Передкарпаття та долини Дністра. Її вивчення є важливим для розуміння будови, розвитку улоговини та можливого зв’язку з формуванням Верхньодністерської улоговини. Складнощі у розв’язанні проблем історії формування і будови Стрийсько-Жидачівської улоговини пов’язані з браком вивчених розрізів континентальних відкладів, які її виповнюють. З погляду розв’язання проблем геоморфологічної будови та історії формування Стрийсько-Жидачівської улоговини, надзвичайно інформативним є розріз Голобутів. Розріз закладений на крутому, ділянками незадернованому, морфологічно чітко вираженому 14–17-метровому уступі тераси, яка в околицях с. Голобутів формує лівий (північний) борт Стрийсько-Жидачівської улоговини. У розрізі розкрито лесово-ґрунтовий покрив тераси і алювіальні нагромадження заплавної фації. Наведено детальний опис виділених горизонтів лесів і викопних ґрунтів та схарактеризовано їхні літологічні особливості. Будова лесово-ґрунтового покриву тераси дає змогу впевнено ідентифікувати її як середньоплейстоценову галицьку (п’яту надзаплавну). Розрізи цієї тераси, крім Голобутова, опрацьовані нами в Галичі, Довгому, Кружиках. В усіх цих розрізах грубозернисті алювіальні відклади руслової фації нагромаджені ще до зледеніння сяну 2 (MIS 12). Отже, борт улоговини в околицях села Голобутів формує галицька тераса. Грубоуламкові алювіальні нагромадження галицької тераси виявились практично невіддільними від грубоуламкових алювіальних нагромаджень терас, розвинених безпосередньо в улоговині, між селами Завадів та Грабовець. Разом вони формують практично єдиний горизонт грубозернистих алювіальних нагромаджень, поширених як в улоговині, так і у прилеглих до неї ділянках Дрогобицької височини. Практично єдина відмінність між галицькою терасою, яка формує уступ Дрогобицької височини, і терасами, розповсюдженими у прилеглих до неї ділянках улоговини, полягає в тому, що галицька тераса надбудована майже 15-метровою лесово-ґрунтовою товщею. В улоговині грубозернисті алювіальні нагромадження терас зверху перекриваються 1,0–1,5-метровими товщами пісків, супісків та суглинків. Отже, не можна відкидати того, що в прибортових частинах Стрийсько-Жидачівської улоговини можуть зберегтись алювіальні нагромадження середньоплейстоценової галицької (п’ятої надзаплавної) тераси. Тобто улоговина може бути виповнена старшими, аніж дотепер вважалось, відкладами, водночас вона набуває рис будови та історії формування, притаманних для Верхньодністерської улоговини. Ключові слова: Стрийсько-Жидачівська улоговина; долина Дністра; тераса; леси; викопні ґрунти; алювій, палеогеографія, геоморфологія.
Рельєф і геопланування парків Львова
Проаналізовано головні риси геологічної та геоморфологічної будови парків “Високий Замок”, “Погулянка”, “Знесіння”, Винниківського лісопарку і паркової зони “Майорівка”, які розташовані вздовж північного уступу Подільської височини та є унікальними природно-антропогенними об’єктами м. Львова. Розкрито особливості розвитку сучасних морфодинамічних процесів та їхнього впливу на інфраструктуру парків. Обґрунтовано необхідність впровадження у практику нових геопланувальних рішень під час облаштування інфраструктури парків. Головну роль у формуванні рельєфу території досліджень відіграють три комплекси порід: верхньокрейдовий, неогеновий (міоценовий) і четвертинний. Верхньокрейдовий комплекс представлений мергелями зі значною кількістю піщаного матеріалу. Неогенові відклади представлені різними за гранулометричним складом пісками, пісковиками, органогенними і хемогенними вапняками. Породи четвертинного віку представлені еолово-делювіальними (леси), алювіальними, пролювіальними, делювіальними, гравітаційними, техногенними і осадовими хемогенними (травертини) відкладами. Морфологічні особливості рельєфу території парків значною мірою сформовані внаслідок антропогенної діяльності, пік якої припав на ХІХ – першу половину ХХ ст. Сформований до середини ХХ ст. рельєф суттєво вплинув на геопланувальні рішення, які застосовували під час проєктування інфраструктури парків. Рельєф та рослинність також визначають ареали поширення, типи і темпи розвитку сучасних морфодинамічних процесів, які завдають відчутних збитків природному та історико-культурному середовищу парків, їхній інфраструктурі. Найбільшої шкоди завдають процеси лінійної і площинної ерозії, боротьба з якими має стати одним з пріоритетних завдань у розвитку парків. Його вирішення повинно опиратись на науково обґрунтовані інженерні та геопланувальні рішення, до розробки яких необхідно залучати фахівців-геоморфологів, ботаніків і ґрунтознавців. Водночас треба враховувати таке: пропоновані заходи впроваджуватимуться у вже сформований природно-історичний комплекс міста, отож не повинні йому зашкодити; неможливо розробити і реалізувати уніфіковані рішення, оскільки кожен парк потребує індивідуальних геопланувальних проєктів. Ключові слова: рельєф; морфодинамічні процеси; геологічна будова; геопланування; сталий розвиток; парки Львова; туристична діяльність.
Сучасна динаміка русла Дністра у межах Галицького національного природного парку
Досліджено сучасну динаміку русла Дністра в межах Галицького національного природного парку (далі Галицький НПП) на відтинку Старий Мартинів–Маріямпіль протяжністю близько 45 км. Розглянуто вплив геолого-геоморфологічних умов, природних (гідрометеорологічних) та антропогенних чинників на зміни планового положення та морфології русла упродовж ХХІ ст. На основі аналізу планової конфігурації та динаміки русла річки за різночасовими космознімками з ресурсу Google Earth Pro, у межах Галицького НПП визначено чотири морфолого-динамічні типи сучасного русла Дністра, приурочених до окремих його відтинків. Зокрема, на відтинку Старий Мартинів–Суботів ідентифіковано меандруючий тип русла з елементами заплавної багаторукавності, Суботів–Перлівці – прямолінійний, Перлівці–Придністров’я – меандруючий з елементами заплавної багаторукавності, Придністров’я–Галич – прямолінійний з елементами заплавної багаторукавності, Галич–Козина – прямолінійний, Козина–Маріямпіль – прямолінійний з елементами руслової багаторукавності. З’ясовано, що найдинамічнішим типом русла у площині розвитку горизонтальних руслових деформацій є меандруючий з елементами заплавної багаторукавності, менш динамічне – прямолінійне русло з елементами заплавної та руслової багаторукавності. Найстійкішим щодо змін планового положення русла є прямолінійний тип. Виявлено, що упродовж двох останніх десятиліть у руслі річки Дністер відбулися зміни, що проявилися, зокрема, у появі та зникненні осередків, рукавів та островів. Зафіксовано зміну морфометрії меандр (кроку, довжини та радіуса), ширини русла, а також прогнозовано наслідки русло-регулювальних заходів. Зазначено, що на зміни русла та його елементів впливає антропогенна діяльність. Зроблено висновки щодо загальної динаміки руслових трансформацій відповідно до типів русел. Ключові слова: русло; типи русла; руслові деформації; морфодинаміка русла; Дністер; Галицький НПП.
Гідрологічна характеристика та оцінка екологічного стоку води у р. Бистриці Тисменицькій (правої притоки р. Дністер)
Річка Бистриця Тисменицька бере початок в Українських Карпатах і до с. Підмонастирок її русло має чітко виражений порожисто-водоспадний тип з переважанням глибинної ерозії. Вже після с. Підмонастирок та с. Уріж річка протікає через геоморфологічну область Передкарпаття і має ознаки рівнинного типу з повільнішою течією та потужними донними відкладами мулисто-глинистого типу. Попри те, що малі річки Карпатського регіону є об’єктом досліджень чималої кількості дослідників та науковців, р. Бистриця Тисменицька у гідрологічному аспекті є маловивченою. Виконано комплексний гідрологічний аналіз басейну річки Бистриці Тисменицької з урахуванням даних гідрометеорологічних спостережень у гідропості Озимина за 69-річний період (1954–2023), а також досліджено морфологію басейну р. Бистриці Тисменицької (довжину, ухил, висоту, типи русла тощо) із застосуванням польових спостережень (серпень, жовтень, 2024). Висвітлено основні гідрографічні характеристики водозбору, зокрема густоту річкової мережі, особливості живлення, сезонну динаміку стоку та змінність гідрологічних показників у багатоводні та маловодні роки. Проаналізовано антропогенний вплив на гідрологічний режим річки (зокрема, функціонування Новошицької МГЕС) та його наслідки для паводкових і меженних режимів. Виконано порівняльний аналіз витрат води, модуля та шару стоку для багатоводного та маловодного періоду, що засвідчив чутливість водозбору до змін опадів і кліматичних коливань. Оцінено багаторічні коливання стоку, які вказують на незначне зростання витрат води у річці. Розраховано екологічні витрати для р. Бистриці Тисменицької (гідропост Озимина) для періоду відкритого русла та зимового періоду: згідно з розрахунками екологічні витрати становлять 0,16 м3/с для періоду відкритого русла та 0,15 м3/с – для зимового періоду. У створі малої ГЕС (с. Новошичі) екологічні витрати перенесені шляхом математичної інтерполяції. Відповідно, для періоду відкритого русла Q = 0,30 м3/с, для зимового періоду Q = 0,29 м3/с. У руслі річки Бистриці Тисменицька нижче від греблі Новошицької МГЕС необхідно дотримуватися санітарного мінімуму витрат води, щоб забезпечити збереження екологічних функцій річки Матеріали дослідження мають практичне значення для водогосподарського планування, екологічного моніторингу та управління водними ресурсами Карпатського регіону. Ключові слова: річка; витрати води; гідрологічний режим; мала гідроелектростанція; екологічні витрати води.
Особливості гідрологічного режиму річок верхів’я Південного Бугу
Детально розглянуто гідрологічний режим річок верхів’я басейну Південного Бугу. Досліджувану частину басейну ріки Південний Буг не надто вивчено, оскільки наукові публікації зосереджені здебільшого на дослідженнях Середнього та Нижнього Побужжя. Цікавим є той факт, що на початку ХХ ст. у межах зазначеної території функціонувало 9 гідрологічних постів, з них 5 власне на головній річці та 4 ‒ на малих притоках. Станом на сьогодні значну частину із них закрито, а гідрологічну інформацію втрачено, отож аналіз провадили тільки на основі двох діючих пунктів спостережень на ‒ р. Південий Буг та р. Ікві. У дослідженні представлено первинну оцінку гідрологічного режиму за показниками середнього, максимального та мінімального стоку, визначено циклічні зміни коливань витрат води головної ріки та розраховано коефіцієнти кореляції середньорічного стоку річок Південний Буг та Іква за суміжний період спостережень (1964 ‒ 2022). У результаті виконаного аналізу можна стверджувати, що на гідрологічний режим р. Південний Буг, як і на р. Ікви, суттєво впливає регулювання стоку ставками та малими водосховищами. Зазначимо цікаву особливість: для р. Південний Буг, як і для р. Ікви, характерна асинхронність ліній тренду за графіками суміщення середньорічних рівнів та витрат, тобто за багаторічний період спостережень для обох рік, зростання рівнів Нсер, супроводжується зменшення стоку Qсер. Аналогічними є тенденції максимальних витрат, амплітуда яких після 1980 р. різко спадає, тобто приблизно за 40 останнх років катастрофічних паводків на обох річках не спостерігали. Літня межень за багаторічний період показала тенденцію до зростання рівнів на фоні більш-менш стабільних витрат, а зимова межень також характеризується зростаючою лінією тренду для рівнів і відносною стабільністю ‒ для витрат. Однією з особливостей мінімального стоку р. Південний Буг є також синхронна циклічність у коливаннях витрат як літньої, так і зимової межені. Період 1991 ‒ 2005 р., як для відкритого русла, так і для закритого характеризується найбільшими величинами витрат, порівнянно із попередніми роками та сучасним періодом до 2022 р. Тобто протягом 1991 ‒ 2005 р.р. на р. Південний Буг і літня, і зимова межень не були тривалими і чітко вираженими, а мінімальний стік був підвищеним, на відміну від сучасного періоду, коли простежуються чіткі тенденції до зростання тривалості маловодних фаз протягом року. Водночас аналіз графіків циклічних змін усереднених витрат води для обох річок не є збалансованими і співпадають тільки за піками багатоводних фаз. Тривалість та амплітуди циклів взагалі не співпадають, а маловодні фази майже не синхронізуються. На основі саме цих графіків вдалося визначити оптимальні періоди для розрахунку коефіцієнта кореляції між середньорічними витратами на річках Іква та Південний Буг. Це дало підставу припустити, що починаючи з 2000 р. коливання стоку на обох річках стали майже синхронними, коефіцієнт кореляції становить 0,88. Ключові слова: верхів’я р. Південний Буг; гідрологічний режим; рівень води; витрати води; гідрологічний цикл; маловодна фаза; багатоводна фаза; коефіцієнт кореляції.
Деградація розгалужених русел річок Прибескидського Передкарпаття
Нещодавня антропогенно зумовлена трансформація розгалужених річко-вих русел, характерна для гір і передгірних областей південної частини Європи, виразно проявилась у передгірній частині Українських Карпат, але поки що не була предметом регіональних досліджень. У статті представлено перші результати цілеспрямованого вив-чення деградації русел колишніх розгалужених річок північно-західного субрегіону Пе-редкарпатської височини (геоморфологічна підобласть Прибескидського Передкарпаття). Дослідження спрямовано на визначення масштабів, тенденцій і головних причин транс-формації розгалужених русел п’ятьох найбільших річок Прибескидського Передкарпаття (Дністер, Бистриця Тисменицька, Стрий, Сукіль, Свіча) і ґрунтується на порівняльному аналізі зображень річкових русел на топографічних картах, складених упродовж двох останніх століть. Для виокремлення сучасних розгалужених русел та вивчення їх струк-тури, морфології та морфодинаміки використано супутникові знімки високої роздільної здатності. Ступінь деградації розгалужених русел оцінено передусім за ступенем віднос-ного зменшення загальної довжини їх відрізків із розгалуженим типом русла після періоду їхнього найбільшого розповсюдження, визначеного для кожної річки на підставі порів-няльного аналізу історичних карт. Головний етап трансформації розгалужених русел При-бескидського Передкарпаття припадав на 70–90-ті роки ХХ ст. і відповідав періоду, коли антропогенний вплив на русла річок, заплавно-руслові процеси та річки регіону був максимальним. Головною причиною суттєвої трансформації розгалужених русел і їхнього зникнення був забір руслового алювію з русла і заплави деградуючих річок. Він також спричинив значне врізання річок, яке супроводжувалося суттєвим зменшенням ширини активних і меженних русел. На сьогодні відтинки русел усіх річок, які зберігають ознаки значної розгалуженості, розділені ділянками переважно нерозгалуженого звивистого чи відносно прямолінійного русла. Усі вони уже пройшли етап інтенсивної трансформації і упродовж двох-трьох останніх десятиліть перебувають у відносно стабільному стані. На двох річках (Стрий і Сукіль) виразно проявляються ознаки спонтанного відновлення роз-галужених русел. Пропоновану статтю розглядаємо як певну фактологічну та методичну основу для подальшого вивчення історичної та сучасної еволюції розгалужених русел Українського Передкарпаття та стимул для їх майбутніх детальних досліджень. Ключові слова: багатопотокове русло; багаторуслові річки; розгалужені річкові русла; деградація; вплив людини; Передкарпаття.
Біолітогенні особливості морфогенезу Рендзин (Rendzic Leptosols) Західного регіону України
На сучасному етапі розвитку ґрунтознавства сутність ґрунтотворення, зокрема морфогенезу ґрунтів, розглядаємо передусім через призму змін самого ґрунту, оскільки вони зумовлені специфікою режимів та елементарних ґрунтових процесів. Визнання їхньої домінуючої ролі дало змогу вважати основою феноменологічної дефініції морфогенезу ґрунтів процес формування ґрунтового профілю під сукупним впливом природних біолітогенних та антропогенних чинників, які визначають генезис, склад і властивості сучасних ґрунтів. Він передбачає трансформацію мінеральних компонентів, розвиток ґрунтових горизонтів та формування морфологічних ознак ґрунту. Мета наших досліджень вивчення особливостей морфогенезу рендзин (Rendzic Leptosols) у межах Західного регіону України шляхом встановлення спрямованості, темпів та інтенсивності їхнього формування у різних літологічних, біокліматичних та природно-антропогенних умовах. Предметом дослідження визначено денні хроноряди незмінених ґрунтотворних порід, зокрема продуктів елювіогенезису писальної крейди, крейдяних мергелів, згусткових, хемогенних і літотамнієвих вапняків, а також сукупність ґрунтових різновидів рендзин, які за потужністю профілю поділяють на слаборозвинуті (< 25 см), короткопрофільні (25 – 45 см) та повнопрофільні (> 45 см) і мають певні морфогенетичні відмінності, зумовлені літологічними, біокліматичними та природно-антропогенними умовами рівнинної частини Західного регіону України. Під час досліджень застосовано порівняльно-географічний, морфолого-генетичний, порівняльно-аналітичний, статистичний методи та метод хронорядів. З’ясовано, що загальна площа рендзин Західного регіону України становить 149,5 тис. га. Найбільші за площею ареали суцільного поширення рендзин зосереджені у межах південно-західної частини Поліського краю. Найпоширенішим підтипом рендзин у Західному регіоні України є рендзини типові з неповнорозвинутим (слаборозвинуті і короткопрофільні) і нормальним (модальним) типом будови профілю (повнопрофільні). Значно менші площі займають рендзини вилуговані. Дослідженнями виявлено, що особливості морфогенезу рендзин Західного регіону України зумовлені передусім біогенно-акумулятивними та елювіальними процесами ґрунтотворення, серед яких визначальну роль відіграють підстилкоутворення, дерновий процес, гумусоутворення і гумусонакопичення, а також знекарбоначування, декальцифікація та ілімеризація. Водночас, домінуючими процесами ґрунтотворення в антропогенно-порушених рендзинах штучностворених терасових комплексів є антропогенні та педотурбаційні процеси. Ключові слова: Рендзини (Rendzic Leptosols, WRB); морфогенез ґрунтів; елементарні ґрунтові процеси; продукти елювіогенезу; морфогенетичні властивості ґрунтів.
Процеси площинної ерозії у флювіальній геоморфосистемі Бистриці Тисменицької та перспективи геопланування території
У статті представлено результати комплексного дослідження площинних змивів на схилах у межах гірської частини басейну р. Бистриці Тисменицької. Дослідження проведено на прикладі буроземів гірсько-лісових опідзолених, сформованих на делювії карпатського флішу. Для виявлення морфологічних особливостей рельєфу, просторової структури стоку та змін ґрунтового покриву застосовано поєднання картографічного аналізу, методів ГІС і моделювання, дистанційного зондування Землі (ДЗЗ) та польових досліджень. У середовищі QGIS здійснено накладання цифрової моделі рельєфу (30 і 90 м/пікс), космознімків Bing, Landsat та Google Earth, а також у модулі SAGA змодельовано мережу дрібноструменевих водотоків і їхню щільність. На супутникових знімках ранньовесняного періоду виявлено чітко виражені зони площинних змивів, зокрема на середніх частинах схилів із прямим і випуклим поздовжнім профілем. Польові дослідження підтвердили закономірне зменшення вмісту гумусу (від 2,91 % у не змитих ґрунтах до 0,94–1,12 % у сильно змитих) та поступове зростання вмісту фізичної глини (<0,01 мм) униз по схилу. Ерозія найінтенсивніше розвивається у середніх частинах випуклих у поздовжньому профілі схилів та у верхніх частинах прямих схилів. Відіграє роль також поперечна кривизна схилів: у місцях, де поширені збірні мікробасейни, змив сповільнюється і відбувається незначна акумуляція; де поширені розсіюючі мікроводозбори – там змив наростає; на прямих – змив однорідний. Важливу роль у стримуванні розвитку площинної ерозії відіграє сучасне мозаїчне землекористування: на приватних полях вирощуються різні культури, багато ділянок залишається під багаторічними травами, між полями збереглися смуги дернини, що виконують функції природних протиерозійних бар’єрів. Такі умови сприяють ретардації змивів, на відміну від періоду суцільної оранки великих полів у радянський час. На основі результатів обґрунтовано підходи до геопланування, зорієнтовані на збереження ґрунтового покриву. Доцільним є диференційоване землекористування з урахуванням ерозійної вразливості, переважне використання схилів із високим ризиком змиву під багаторічні трави або залуження, збереження наявних лісосмуг, стежок і сіножатей як структурних елементів громадського простору. Отримані дані можуть бути використані для екосистемного планування територій у межах передгірських агроландшафтів. Ключові слова: флювіальні геоморфосистеми; рельєф; морфодинаміка; площинна ерозія; деградація ґрунтів; QGIS; ДЗЗ; Карпатський регіон.
Сучасні тенденції розвитку геотуризму у країнах Карпатського регіону
Досліджено сучасні тенденції розвитку геотуризму в країнах Карпатського регіону, який охоплює території семи центрально- та східноєвропейських держав: України, Польщі, Румунії, Словаччини, Угорщини, Чехії та Сербії. Карпати є унікальним транскордонним гірським масивом з багатою геологічною, природною та культурною спадщиною, що створює значний потенціал для розвитку геотуризму як форми сталого туризму. Проаналізовано ключові геологічні об’єкти і ландшафти, що мають туристичну цінність для геотуристичних практик. Значну увагу приділено значенню державної підтримки, нормативно-правового забезпечення та міжнародного досвіду, що сприяють ефективному розвитку геотуризму в гірських регіонах. На прикладі окремих країн регіону розглянуто успішні практики функціонування геотуризму. Україна, Польща та Словаччина демонструють помітні успіхи у створенні геотуристичних інфраструктур, підготовці фахівців та активізації наукових досліджень. У Румунії та в Україні наголошено на потребі у системній інвентаризації геологічних ресурсів, формуванні сучасної інфраструктури, популяризації геотуризму серед міжнародної туристичної спільноти, а також створенні мережі геопарків і регіональних геостежок. Дослідження засвідчує, що геотуризм у Карпатському регіоні є значущим елементом сталого розвитку, що забезпечує збереження унікальної геологічної спадщини, збагачення екологічної культури населення та розширення туристичних можливостей регіону. Акцентовано на необхідності координації міжнародного співробітництва, вдосконалення правового регулювання і впровадження інноваційних підходів у плануванні туристичних маршрутів та управлінні геотуристичними об’єктами. Визначено напрями подальшого розвитку, серед яких – формування спільних транскордонних геотуристичних маршрутів. Також наголошено на ролі науки й освіти у підготовці кадрів, які здатні впроваджувати проєкти з геотуризму на регіональному і міжнародному рівнях. У досліджені доведено, що інтеграція зусиль різних країн і наукових колективів, підтримка держави створюють передумови для збереження природної та культурної спадщини Карпат, що підвищить привабливість регіону для різних категорій туристів і сприятиме його конкурентоспроможності на європейському туристичному ринку. Ключові слова: геотуризм, екотуризм; Карпатський регіон; Татри, Карпати; геопарки; Україна, Польща, Румунія, Словаччина, Угорщина.
Туристичний потенціал східної частини Львівської ТГ – сучасний стан та перспективи розвитку
Територія Львова та його околиці здавна слугують осередком туризму. Це пов’язано з кількома чинниками, зокрема архітектурою міста, великою кількістю музеїв, розважальних закладів, науковим та індустріальним потенціалом тощо. Сьогодні можемо констатувати, що значну туристичну відвідуваність Львова пояснюємо передусім значною віддаленістю міста від зони бойових дій. Також важливим чинником є збереженість у Західному регіоні місцевих традицій – святкування релігійних і державних свят, які через тривалий вплив Російської імперії та колишнього СРСР на значній території нашої держави втрачено. Ще одним чинником, що зумовлює відвідини Львова з туристичною метою, є його близькість до гір, які притягують туристичні потоки. Перелічені чинники, а також наявність відповідної інфраструктури, трудових ресурсів зумовлюють високу відвідуваність туристами Львівської територіальної громади. Львівській територіальній громаді (ТГ) притаманні просторові відмінності в наявній інфраструктурі й адаптованості до туристичної діяльності. Доволі відвідуваною є центральна частина міста з її чисельними пам’ятками архітектури, музеями, театрами, готельно-ресторанною інфраструктурою тощо. У нашому дослідженні увагу сфокусовано на східній та південно-східній частинах ТГ, які вирізняються значною площею зелених насаджень. Зокрема, тут розташовані РЛП “Знесіння”, парк Погулянка та Винниківський лісопарк. У межах зазначених локацій жителі Львова і туристи можуть ознайомитись з природою цієї території: побачити розрізи різновікових відкладів, цікаві й атрактивні форми рельєфу; зайнятися активними видами відпочинку на природі; відвідати багато відомих об’єктів, серед яких – Личаківський цвинтар та Музей народної архітектури й побуту ім. Климентія Шептицького (Шевченківський гай). Наявність у межах території досліджень об’єктів туристичної та рекреаційної інфраструктури (зокрема багатофункціонального комплексу для відпочинку, розваг, занять спортом та оздоровлення “Emily Resort”, сучасного простору для проведення різнопланових акцій !FESTrepublic), відпочинкових, природно-пізнавальних, спортивних та інших дестинацій дає підстави активно розвивати різні напрями туристичної діяльності у цій частині Львівської ТГ. Ключові слова: туризм; Львів; зелена зона; рельєф; відклади; пам’ятки природи; рекреація; заклади гостинності.
Геопланування рекультивації гірничопромислового рельєфу (на прикладі Винничківського кар’єру)
Запропоновано геопланування рекультивації Винничківського піщаного кар’єру (Львівська обл.). Кар’єр розташований за 300 м на захід від с. Виннички на схилах Давидівського пасма. З 2015 р. кар’єр практично не функціонує. Довжина кар’єру становить 570 м, ширина – 420 м, глибина – до 30 м. Геоморфологічна будова кар’єру представлена виробленим, насипним і вироблено-насипним типами антропогенного рельєфу. До головних елементів і форм виробленого і вироблено-насипного рельєфу належать розкривні та робочі уступи, берми, днище кар’єру, антропогенні останці, денудаційно-акумулятивні схили, насипного рельєфу – внутрішні та зовнішні відвали. Рекультивацію Винничківського кар’єру необхідно виконувати з врахуванням певних вимог (рекреаційних, естетичних, екологічних, морфодинамічних, економічних). Геопланування рекультивації території кар’єру передбачає етапи технічної і біологічної рекультивації. Технічна рекультивація передбачає такі заходи: вирівнювання і об’єднання відвалів, планування окремих насипних горбів; розширення і поглиблення водойми; засипання вимоїн і ярів, інших понижень рельєфу; терасування окремих ділянок схилів. Найбільші об’єми земляних робіт стосуються вирівнювання відвалів з подальшим можливим їх об’єднанням. Окремі насипні горби ліквідовують (розрівнюють або використовують їх для засипання від’ємних форм). Невелику водойму, розташовану у північно-східній частині кар’єру, пропонуємо розширити і поглибити до 1–2 м. На уступах кар’єру та високого відвалу у центральній частині цієї території добре розвинуті лінійні ерозійні форми, які необхідно засипати. Етап біологічної рекультивації передбачає: утворення ділянок суцільного заліснення; закладання паркових алей вздовж основних доріг; залуження незадернованих поверхонь. Ділянки суцільного заліснення розміщують на уступах розкривної товщі, робочих уступах та схилах найвищих відвалів. Пропонуємо створити дві паркові алеї (дворядні, одноярусні) вздовж головних доріг у кар’єрі. Головною метою рекультивації Винничківського кар’єру є створення рекреаційного об’єкта (парку), в якому органічно поєднуватимуть природні й антропогенні ландшафтні елементи. Складовими рекреаційної інфраструктури майбутнього парку вважаємо прогулянкові доріжки, оглядові майданчики і місця відпочинку. Ключові слова: геопланування; рекультивація; гірничопромисловий рельєф; Винничківський кар’єр.
Гідрогеохімічні особливості палеогенових відкладів Пнівського нафтового родовища (Бориславсько-Покутський нафтогазоносний район)
Вивчено гідрогеохімічні особливості пластових вод Пнівського нафтового родовища. З’ясовано, що для водоносних горизонтів менілітової світи характерні високі вмісти Йоду та Брому, невисокий ступінь метаморфізації та хлор-бромне відношення (363), що засвідчує формування вод в умовах нормального моря. Гідрогеологічний режим тут застійний. Пластові води манявської світи доволі подібні за параметрами мінерального складу до вод менілітових відкладів, проте мають нижчу мінералізацію, вміст Йоду і Брому та вищий хлор-бромний коефіцієнт. Гідрогеологічний режим утруднений. Натомість для солянок бистрицької і вигодської світ характерні високий ступінь метамофізації вод і низький вміст Йоду. Водоносні горизонти ямненських відкладів містять високий вміст амонію, аномальну концентрацію Брому, що спричинило низьке хлорбромне відношення. Виконано кількісну оцінку зв’язку між концентраціями окремих іонів у пластових водах за допомогою кореляційної матриці парних коефіцієнтів макро- і мікроелементів. З’ясовано, що тісний лінійний позитивний взаємозв’язок існує між величиною мінералізації і концентрацією іонів: Cl-, Na++K+, Ca2+ та Mg2+. Водночас зв’язок між мінералізацією та вмістом HСО3-, SO42- – зворотний кореляційний, проте хоча зі зростанням рН ці іони у стійкому позитивному зв’язку. Проаналізовано статистичні дані з вмісту макро- і мікроелементів у підземних водах родовища. З’ясовано, що розподіл концентрації головних катіонів та Хлору доволі однорідний, характер її варіювання невисокий (Cv < 100 %). Аномальний характер варіювання спостерігається лише для концентрацій сульфат-іона та гідрокарбонат-іона, виявлений в єдиній пробі з відкладів бистрицької світи. Загалом пластові води у палеогенових відкладах Пнівського нафтового родовища можна охарактеризувати як однотипні доволі міцні солянки хлоридно-кальцієвого типу (за В. О. Суліним), хлоридного кальцій-натрієвого складу. Такий близький за показниками макро- і мікрокомпонентний склад міг бути наслідком встановлення гідродинамічного зв’язку між різновіковими водоносними горизонтами на ділянках підвищеної тріщинуватості, що виникала в процесі орогенного етапу геологічного розвитку. Деякі відмінності в іонно-сольовому складі вод цих відкладів зумовлені літологічними особливостями колекторів (наприклад, фаціальна мінливість), впливом тектонічних порушень на динаміку підземних вод деяких складок і блоків, а також впливом вуглеводневих покладів. Гідрогеохімічні особливості та ступінь закритості структур засвідчують наявність там квазізастійного (стагнаційного) гідрогеологічного режиму, сприятливого для консервації вуглеводневих покладів. Ключові слова: пластові води; гідрогеохімічні параметри; мінералізація; солянки; ступінь закритості структур.
Гідролого-геоморфологічний аналіз Національного природного парку “Бойківщина”
Досліджено особливості і закономірності будови гідрографічної мережі, гідрологічного режиму і флювіальних процесів у межах природоохоронних територій НПП “Бойківщина” і його околиць у контексті оцінки їхнього впливу на стан ландшафтного і біологічного різноманіття, рекреаційний і природно-заповідний потенціал парку. Зокрема: проаналізовано мережу пунктів спостережень за параметрами гідрологічного режиму та геоморфологічних процесів; створено серію різномасштабних картографічних моделей рельєфу, гідрографічної мережі, структури річкових систем тощо; здійснено класифікацію водотоків за схемою Страллера; здійснено морфометричний аналіз території та гідрографічної мережі й розрахунок кількісних показників структури річкових систем; проаналізовані основні гідрологічні показники та поширення боліт; визначено типи русел, та інтенсивність руслових процесів. Встановлено, що розріджена мережа гідрологічних постів ускладнює оцінку гідрологічного режиму НПП “Бойківщина” та флювіальних процесів, є непридатною для фоновиго моніторингу. Річкові системи НПП характеризуються складною структурою, значною густотою мережі, високою насиченістю непорядкоформучими водотоками довжиною до 2 км, незначною водністю, мінливістю водного режиму, є найчутливішими до змін умов середовища і чинників, що на них впливають. Високі показники транспортуючої здатності потоку і нерівномірний характер атмосферних опадів при високій інтенсивності випадання у поєднанні зі стрімкими схилами і малопроникними відкладами зумовлюють інтенсивну денудацію поверхні. Значні суми й інтенсивність атмосферних опадів, мінливість і паводковий характер стоку води й наносів за значних похилів русла зумовлюють різку активізацію екзогенних процесів і їхні руйнівні наслідки, завдаючи шкоди інженерним та господарським об’єктам і спорудам. Нечисленні водойми, болота та джерела НПП є маловідомими і маловивченими, не належать до гідрологічних пам’яток природи і потребують більшої уваги науковців щодо доцільності до заповідання. Головними еколого-геоморфологічними наслідками активізації руслової ерозії на території НПП вважаємо подальше посилення прояву руйнівних гідрогеоморфологічних процесів, що особливо актуально в умовах безконтрольного вирубування лісів та здійснення будівельних робіт тощо. Для запобігання деградації річкових систем і захисту від прояву небезпечних геоморфологічних процесів необхідно розробити детальні рекомендації щодо управління та оптимізації стану басейнових геосистем. Ключові слова: гідрографія; річкова система; водозбір; флювіальні процеси; режим стоку; національний природний парк.
Історико-географічний аналіз лісокористування у басейновій геоморфосистемі Бистриці Тисменицької до початку Другої світової війни
Виконано історико-географічний аналіз лісокористування на території басейнової геоморфосистеми Бистриці Тисменицької наприкінці ХІХ – на початку ХХ ст. Дослідження базується на опрацюванні літературних та статистичних матеріалів щодо організації лісового господарства в Галичині за Австро-Угорщини та Львівського воєводства за часів міжвоєнної Польщі. З часів завершення колонізації Підкарпаття не було значних обмежень на користування лісами. Весь період панщизняної власності ліси не були окремим об’єктом господарювання. Вони становили частину панських маєтків і розглядали їх як місцеву сировинну базу. Наприкінці XVIII – на початку ХІХ ст. їх поступово почали використовувати з метою добування солі чи виплавки заліза. Лише з 1848 р. у Галичині лісове господарство можна вважати окремою галуззю господарства в сучасному його розумінні. Важливу роль для зростання обсягів лісокористування у регіоні Бистриці Тисменицької відіграло будівництво 1872 р. Дністрянської залізниці. Адміністративно територію басейнової геоморфосистеми поділили між Самбірським і Дрогобицьким повітами. Найбільші площі лісів збереглися у південній частині басейну. У північно-східній (заболоченій) частині лісів майже не було. Наприкінці ХІХ ст. у Галичині понад 75 % лісів були приватними, 15 % – державними і лише близько 1 % – ґмінними лісами. Найвищим рівнем ведення лісового господарства відзначалися державні ліси та ліси великих родових маєтків. Найбільші втрати у державних лісах відбулися 1772 р., коли уряд масово почав продавати величезні обсяги колишніх королівських та монастирських лісів. Продаж припинили лише 1873 р., коли у Львові створили Львівську дирекцію лісів і державних маєтків. Державні ліси басейну впорядкували у межах трьох управлінь: у Дрогобичі, Нагуєвичах та Тустановичах. Найбільші площі приватних лісів басейну до початку Першої світової війни в околицях Підбужа належали барону Й. Лібіґу. Польський уряд 1920 р. створив регіональне управління державних лісів у Львові, яке підпорядковувалося Міністерству сільського господарства Польщі. Державне підприємство “Lasy Państwowe”, яке перебрало на себе управління всіма державними лісами в країні, створено 1924 р. Близько 12 тис. га державних лісів басейну впорядкували у межах надлісництв Доброгостів, Дрогобич, Кругельниця та Тустановичі. Значна частина лісів регіону залишалися у приватній власності. З 1920 р. і до кінця Другої світової війни понад 14 тис. га приватних лісів в околицях Підбужа перебували у володінні акційної спілки “Godulla S.A”. Ключові слова: ліси, лісокористування; басейнова геоморфосистема; Бистриця Тисменицька; Самбірський і Дрогобицький повіти.
Protection of relief of the Ukrainian Carpathians: state and prospects
The aims of the study are to analyze the current state of protection of various relief types within reserves, national parks, and regional landscape parks (RLPs) and geomorphological sites, as well as geomorphosites of the Ukrainian Carpathians. Additionally, the study aims to develop proposals for optimizing relief protection and its use for environmental, scientific, natural, and recreational purposes. The methodology involves a general geomorphological analysis of the relief in nature conservation territories of the Ukrainian Carpathians, based on systematization and comparison of up-to-date cartographic and descriptive materials. This includes comparing the map “Geomorphological structure (morphostructure and morpho­sculpture) of the Ukrainian Carpathians” (Hnatyuk et al., 2007), borrowed cartographic materials from projects on the organization of reserves and national parks within the region, and information on regional landscape parks, nature reserves, and natural monuments from the cadastres of the nature reserve fund of the administrative regions of the Carpathian region. The special representativeness of relief types was obtained using QGIS. The authors assessed the degree of representativeness of relief types within the territories of reserves and national parks, presenting their findings in dedicated tables and maps. Additionally, maps depicting the locations of reserves, national parks, geomorphological sites, and regional landscape parks within the geomorphological zoning of the Ukrainian Carpathians were created. The character of protection for various geomorphological areas of the mountain and foothill parts of the region was clarified. Within the territories of reserves and national parks, the mid-mountain relief and geological structure of the Polonynsko-Chornohirska, Skibova, Vododilno-Verkhovyna geomorphological regions, and the Marmarosh crystalline massif are the best represented. Conversely, the relief of the Zakarpattia Plain is the least protected. In total, seven relief types are unprotected within reserves and national parks – two common in the mountainous areas and five in the foothills of the Ukrainian Carpathians. The highest regional geomorphological representativeness is found in the Carpathian Biosphere Reserve (BR), Carpathian National Park, and Cheremoshsky RLP, while the typological representativeness is highest in Hutsulshchyna National Park and the Carpathian BR. The Synevyr NNP and Carpathian NNP have somewhat lower typological representativeness, with the lowest diversity observed in the relief of the Zacharovany Krai NNP. The Prytysyansky and Chernivtsi Regional Landscape Parks, due to their cluster structure, significantly improve the protection status of foothill relief types and the typical and unique relief forms of the Ukrainian Carpathians. An analysis of landforms with protected status shows that the highest concentration of geomorphological sites is in the Skiba Carpathians (64 sites), dominated by rocks (37) and waterfalls (19), and in the Polonynsko-Chornohirske Carpathians (31 sites), dominated by rocks (12), caves (11), and relict glacial formations. Proposals have been developed for optimizing the protection of the region’s relief and its utilization for environmental, scientific, natural history, and recreational purposes. To enhance the protection of relief types, it is recommended to establish national parks within the Beskid Predkarpattya, Zakarpattia Plain, Verkhnyaya Tysenskaya Depression, and Vygorlat-Gutynsky Volcanic Ridge. Key words: Ukrainian Carpathians; geomorphological regions; geomorphosites; types of relief; reserve, national park, regional landscape parks.
Topography effect on land cover in a river basin system: Case of Bystrytsia Pidbuzka
Topography is an important factor of land cover. Concurrently, topography and land cover are significant hydrological regime controls of an area, which, for the purpose of water management, is represented as a basin system – a network of subbasins connected by the streamflow. Therefore, this study aims at providing a simple methodology for an automated delineation of a river basin system, and for its subsequent geomorphometric and land cover characterization using available global geodatasets. As a case, we chose the Bystrytsia Pidbuzka basin system of 500 km², which has a transitional location between the Carpathian Mountains and the Fore-Carpathian Upland in Lviv Oblast (Ukraine). Global digital elevation model (DEM) FABDEM V1-2 with a resolution of 30*30 m was used as a primary geodataset for topography data, while ESA WorldCover V2 2021 with a resolution of 10*10 m was selected as a primary land cover geodataset. Firstly, we automatically delineated the basin system by applying hydrology analysis algorithms to the DEM. Secondly, we used a zonal function to obtain the main geomorphometric indices (mean and standard deviation values of altitude and slope) for each subbasin. Thirdly, an agglomerative cluster analysis was applied on the indices to group the subbasins into several topography classes. We also postprocessed the land cover geodataset and calculated proportions of land cover classes in each subbasin via a tabulate area function. Then, we used the cluster analysis to group the subbasins into land cover classes. Finally, correlation coefficients between geomorphometric and land cover indices of the subbasins were calculated. The Bystrytsia Pidbuzka basin system consists of 21 subbasins of 4-6th Strahler ranks with the area of 63–5 038 ha, mean altitude of 259–656 m, and mean slope of 0–13°. The subbasins form four distinct topography classes: 1. Flat plain subbasins; 2. Undulating plain subbasins; 3. Transitional plain-mountain subbasins; and 4. Mountain subbasins. The subbasins are also grouped into five classes according to prevailing land cover types: 1. Tree – grass; 2. Tree – grass – arable; 3. Tree – grass – arable – built; 4. Arable – tree – grass; and 5. Arable – grass – tree – built. We found the strongest correlation between altitude and slope indices (0.97) as well as between altitude / slope and tree cover (0.86). The weakest correlation is between slope and built-up areas (-0.17), which can be partly explained by underrepresentation of built-up areas on the WorldCover dataset. Key words: basin system; topography; land cover; geomorphometry; FABDEM; ESA WorldCover; Carpathian Mountains; Fore-Carpathian Upland.